108 



kaler kommer behandlingen af i oldn. udlydende ja og ju efter 

 kort rodstavelse. På Østlandet har den udlydende vokal i dette 

 tilfælde ialmindelighed bevaret sig ligeså godt som efter én in- 

 tervokalisk konsonant ; man har derfor der jævnlig former som 

 sptJrja (v. spørge), sølju (f. silje). I Østerdalen forekommer disse 

 dog ikke nordenfor Rendalen, og i det trondhjemske findes de 

 alene i de sydligere dele af Nordmøre; efter mine mangelfulde 

 kundskaber på den kant kender jeg alene slige i Strøget Sun- 

 dalen — Surendalen, på første sted f. eks smiihi (f. smidje), sol^ju 

 (f. silje\ attovju (f. bagevje); lid^dja (v. ligge), sit^tja (v, sidde), 

 — og videreført — tititja (v. tykkes); i Surendalen allerede 

 vvj, men dog endnu sitta, røja (v. rydde) ; med bortfaldet 

 j, f. eks. i Ugga, findes spor deraf endnu på Hiteren. I Dalene 

 er anden stavelse i slige ord behandlet, som om første var lang, 

 f. eks. i silj{é) (f.), hbPj{e) (v. brøle) ; i Tydalen og Holtålen 

 hænder det, at ældre je holder sig som i ved ligedannelse {sik^i, 

 liji), ellers bliver det i Dalene næsten ikke således til i, at det 

 opfattes som vokal, da tonelaget, når formen er apokoperet, er 

 enstavelses, undt. tildels lige ved fjorden I nordre amt og, skønt 

 mindre hyppig, i Fosen udgør de derimod en stærk analogi mel- 

 lem de ligedannede verber og sv. femininer, der, som foran 

 nævnt, har trukket hen til sig verber, der opr. ikke havde ja, 

 såsom gapi og tvlH. Typiske eksempler er (fra Liderne) : evi 

 (f. evje), vedi (f. vidje), seli tf. silje), hæssi (v. hesje), lidjdji (v. 

 ligge). Former som hæssi (hvilke dog ingenlunde er meget ud- 

 bredte) tyder på, at endelsen ja, dengang apokoperingen ind- 

 trådte, var ia, og at det således er den udlydende vokal i t r e- 

 stavelsesord, som her er apokoperet. 



Indbyrdes påvirkning mellem vokaler 

 i forskellige stavelser. 



De forhold i sproget, hvorunder tiljævning og ligedannelse 

 hører, skiller stiftet — bortseet fra Romsdalen, som intet har 

 med den sag at gjøre og altså står for sig selv — i tre dele: 

 kyststrækningen, som udmærker sig ved, at påvirkningen er rin- , 

 gere end på de andre sted^ i grad, Dalene, som ha.r mest ji 



