109 



deraf efter opr. kort rodstavelse, og nordre amt, som har adskil- 

 ligt også efter lang rodstavelse. Namdalen hører dog efter denne 

 inddeling både til den første og den sidste af afdelingerne. 



Kyststrækningen lader sig nemlig oftest nøie med, at der 

 er harmoni mellem vokalerne ; dog tiltager tilbøieligheden for 

 ensartede vokaler nordover. Når man sammenligner de former, 

 som har opr. a i anden stavelse, finder man på Nordmøre sedv, 

 former som væta (v. vide), læta (m bid), pæpaar (m. peber), 

 sleea (m. slæde), Sitjjæra (v. skære), laga (v. lave), ajKilil (m. 

 æbletræ), såva (v. sove), Mipaar (n. kobber), somaar (m som- 

 mer). I Sundalen er oftest rodvokalen forlænget. Enkeltvis 

 tåles vokaler, der ikke stå i harmoni med a, såsom i Uta (v. 

 æde); o i rodstavelsen assimileres ikke sjelden, f, eks i håra 

 (v. bore), maka (v. moke o: skuffe), lava (v. love). Størstepar- 

 ten af Fosen har foruden slige eksempler også svage hunkønsord 

 på a, hvoraf dog kun opr. i synes at lide nogen påvirkning: 

 vækka (uge), sænna (sene), møssa (myse), tvårra (tvare). I 

 Namdalen har man også det samme, men oldn. i og e er især 

 i Øvre Namdalen helt assimilerede : bata (bid), hata (m. hede), 

 lava (v, leve), papaar (m. peber), nava (m. næve), smal-a (m. 

 mængde), båra (v. bore), lava (v. love), kåpaar (n. kobber), 

 smnaar (m. sommer) (fra Grong). Vokalassimilationen kan ofte 

 stå igen, om den nu herskende forms endelse er tågen af en 

 ældre nominativ og således ender på i, f eks. i Vigten vati (m. 

 varde), i Grong talH (m. tæle i jorden); kfr. foran pag. 54 staaje 

 i Sundalen. Røros, som især i ligedannelsen viser sig som det 

 sted, hvis dialekt mindst har „sat sig" og fået faste analogier, 

 har også staagha (stige). 



I Dalene har, som foran pag. 106 omtalt, endestavelsen 1 så- 

 danne ord sedvanlig å; hyppige undtagelser er nogle få be vårede 

 nominativer af sv, m,, som haane, spaae, og sådanne verber som 

 oldn. gapa, tapa, vara, duga, der for sine præsensformers skyld 

 sedv. kun er komne under tiljævningsanalogien i kystdistrikterne, 

 hvor præsensformen ingen uregelmæssighed voldte. Almindelig- 

 vis er derpå enhver vokal assimileret med det udlydende å, £, 

 eks. i Meldalen båtå (m.), nåvå (m.), våga (v, veie), jårå (v. 



