110 



gøre), drågå (v. drage), Mmiå (v. komme). Jeg har dog alle- i 

 rede i „oplysninger" (pag. 41 ff.) gjort opmærksom på, at Ty- 

 dalen og Guldalen, især Singsås, hyppig ikke har fuldført assi- 

 milationen, idet man har jørå d\&vjvrå{y. gøre), ^IHi >m. høvre), 

 rWvå (ra. næve);*) de konsonanter som i andre slags stillinger 

 er mest gunstige for sænket vokal, har i denne næsten altid å 

 foran sig i disse dialekter, de, der er gunstige for åben vokal 

 (pag. 95) har ofte v. Også Orkedalen har tildels språ (v. skære) 

 jtirå, foruden det mangesteds besynderlig behandlede oldn. eta, 

 her øøtå, i Melhus eetå. Endnu Rissen har mange ord med å 

 i bægge stavelser, såsom sål^å (m.), svårå (v.), hnådå (v. knade), 

 dågå (m. pl. dage'; men langs hele fjorden, også i Indherred, 

 findes der, især af hankønsord med intervokalisk g eller k, ad- 

 skillige med a i bægge stavelser, f eks. tjjaaka (m. kæve), haaga 

 (m. have); desuden ofte ordene sleea (m. slæde), eeta (v.), 

 leesa (v.). 



Oldn eller u i 2den stavelse står som foran pag. 106 f. om- 

 talt som å i den ydre del af Nordmøre samt i Nærø og Kolvereid, 

 især i korte sv. fem. ; virkningen fra dette å på ro dstav eisens 

 vokal er ujævn f. eks. i Aure : vækkå (uge), møsså, råkkå, 

 (skovl, hos Aasen reka), tvårå (f. tvare), svåPå (svale), fårrå 

 (furu), håså (strømpe), i Kolvereid vækkå, sænnå, (sene), tjærrå, 

 møsså, fPoggå, fårrå. Da Dalene som bekendt sedv, har u i 

 bægge stavelser er det som overgange dertil, at Sundalen og Su- 

 rendalen har mest former med o (og ø) i første, u i anden 

 stavelse, men også undertiden har o eller å i anden; man op- 

 giver i Surendalen, at o eller ø i første kan veksle med u. 

 Eksp. fra Sundalen : voku, tjjodru (tjære), snoru, sv'6Pu, 

 stogu, l6o'o (lade). Oldn. o holder sig her tildels som å, f. eks. i 

 håssu (hose), kano (kone) ; også Hevne danner et mellemled med 

 formerne veko, sønno, kjøro, stmt'o, fåro, håkko. 



Langs :Q orden sker overgangen mere således, at nogle ord 

 har kystens former, med å, andre indlandets, med u eller o, f» 

 eks. Rissen: håså, båsa (halmleie), skoro (skure) fjuru, hukiu 



*) I Singsås forekommer også udtalen jwt), s^t^ti, nwo^ overetia* 

 stemmende med Tønsets. 



