111 



Oldn. o står sig nemlig også i Dalene bedst mod påvirk- 

 ninger fra u, derfor har man endnu i Melhus kånå og knådå 

 (knadning) samt boso, lioso, koto, kroto, medens lignende former 

 er ganske almindelige ved Orkla, og hoso som det eneste med 

 går lige til Opdal. Tydalen og Holtålen har ved labia- 

 ler og dentaler ø — u eller b — u {Jiøsu, svoPu), ved g og k 

 derimod u — ii {stugu, vukii). Man nævner i Tydalen „den 

 sidste, som sagde vøku^^, som død for omtr. 6 år siden, hvoraf man 

 må slutte, at ligedannelsesprocessen er i stærk fremvækst. Gen- 

 nem Indherred er forholdet omtr. som i Orkedalen og Melhus: 

 u — u er sandsynligvis allesteds overveiende, men o — o findes især 

 nær fjorden i mange ord, f. eks, på Inderøen hoso, hoso, frodo 

 (skum), turu, fjiiru, tjjuru. Snåsen og Liderne har atter for 

 en del ø i Iste stav., når den intervokaliske kons. ikke er g 

 eUer k, eUers u og o, f. eks. hoko (hage), vuku, hoso, tøru, stødu 

 (ståen), høtu (krybbe) sølhi (svale), sorn^o (sene). 



Påvirkning, hvor sidste stavelse i oldn. indeholder e eller i, 

 synes væsentlig indskrænket til de steder, hvor der er i. Dog 

 har man i Sundalen fere, eve af oldn. firir, yfir. I det vestlige 

 af Dalene, hvor endelsen i er sjelden, står der aldrig i i udlyden 

 af en verbalform, uden når den har i rodstavelsen, f. eks. 

 i Uvi (lever) Uti (bidt), s^ini (skinnet), rivi (revet) ved Orkla, 

 modstiUet drepe (dræbt), veje eller vije (veiet), stije (steget) ; det 

 sees af disse eksp., at assimilationen her er hovedsagelig pro- 

 gressiv. Ved de stærke participier med kort rodstavelse, som 

 jo er de former, hvori ligedannelse med i hyppigst optræder, 

 kan man i nogle fald tænke sig, at tilstedeværelse af i, ialfald 



i hankønsformen af pt. part., har fremmet indtrædelsen af pala- 

 tale vokaler for o og a : ligesom man i temmelig vid udstrækning 

 har gælHnjfi (adj. gal), men dacW^ og mæritjt (kv.navn, Margit), 

 men snaar, så kunde det også skyldes endelsens vokal, at fra 

 Orkla af og mod nord og øst (undt. i Namdalen) mangler der partici- 

 pier med aflydsformer, der svarer til farinn, hvilke i Dalene er 

 slået sammen med sådanne som drepiiin, samt at Dalene undt. fjord- 

 bygder har åben vokal af o i partic, f. eks. i Meldalen hrvte (brudt), 

 haue (budt), rvk^e (røget). Fra Holtålen og Selbu og gennem hele 



