112 



nordre amt går så den analogi, at der skal være stærk påvirk- 

 ning meil em endelsen i og første stavelses vokal, især hvis sta- 

 velsen er kort; i Namdalen dog med mange undtagelser. Dog 

 når assimilationen sjelden fuldstændig lighed, uden når den in- 

 tervokaliske konsonant er palatal. Endog et i i stammen holder 

 sig i dette strøg ofte kun som i, når palatal følger. Eksp. fra 

 Nordlid: revi (revet), heti (bidt), svit^ji (sveget), eti (ædt), chijji 

 (draget) og ellers tilsvarende; dog ved jeg, at i Selbu regner de 

 talende ialmindelighed vok i første stavelse for i, selv om det 

 for tilhøreren er tydeligt e. Af opr. labial vokal i første sta- 

 velse opstår der som oftest i samme egne en palatalvokal, der 

 sedv. for tilhøreren foran ikke palatal konsonant synes som ø, 

 men ved palatal som ^; dog vil jeg gjøre opmærksom på, at de 

 talendes bevidsthed også her ofte ikke kan gøre sig rede for for- 

 skellen, selv om den er stærkt fremtrædende. Især i nordre 

 amt assimilerer et y i Iste stavelse sedv, også et i i anden til 

 y, i søndre amt sker dette vel i subst, som nykjyljl, men ikke 

 gerne i partic. Og ingen steds er de to stavelsers vokaler ble- 

 ven fuldt identiske; endestavelsens vokal har en høiere tone; 

 men da forskellen varierer, bliver visselig notitser af og efter 

 forskellige personer adskillig divergerende. Betegnende er det, 

 at når man får en selbyg til at ræsonnere over formen for 

 f r e n d, vil han være uvis, om det er fåræn^n, førin^n eller 

 fyryn^n. Eksp, fra Snåsen: bødi (budt), frøsi (frosset), rytjjy 

 (røget), drytjtjy (drukket), syUjny (sunget). Især ved palatal 

 opstået af dental er det hyppigt, at den første vokal d i s s i m i- 

 1 e r e s, f. eks. i Grong fouini, spon^ni, men sedv. stytjtjy eller 

 styt^tji (stukket). I Stjørdalen og Frosten kan der forekomme 

 i ioT y i bægge stavelser, endog f. eks virtHi (blevet). 



Spredte bøiningsanalogier. 



1. I nominalbøiningen, 



Endel a-stammer af fem. er i plur. gåede over til svage fem, 

 i Opdal, Rennebu, Heidalen og tildels Støren, f. eks. mæærå. 

 mææro eller mææro (hopper). 



Artikelens n er tildels bevaret efter vokalisk udlyd i Roms' 



