74 



n. 695 benævnt Orchis abortiva. Derimod forefindes endnu de 

 sammesteds omtalte exemplarer af Orchis maculata uden nr. og 

 navn fra Carlsøe i Finmarken i den unumererede samling (B. 

 176—179). 



Endvidere skal anføres: Blytt siger i 4 skand. natfm. f hl. p. 

 216 (cfr. ogsaa N. fl. 110 og randbem. til Fl. Norv.): 



„No. 610. Cynosurus cæruleus findes ei i Hb., og da den 

 ikke senere er funden i Norge, er den tvivlsom ; maaske er C. cri- 

 status, der paa den vestlige Kyst faar blaa Ax, forvekslet med den?" 



I hb. er dog fundet 3 explr. under det rigtige nr. og navn. 

 Disse mangler dog alle angivelse af findestedet, men de to er paa- 

 skrevne „Tonning u . 



Fra denne botaniker, om hvem mere nedenfor, ligger der flere 

 planter i Gunnerus' s herbarium, samlede dels i omegnen af Trond- 

 lijenif dels i Aaf jorden og dels i Nordland. Ældre forfattere som 

 Vahl og Wilse vil ogsaa have fundet den, den første i Thelemar- 

 ken, den anden i Spydberg — (se Bl. 1. c.) ; men da den ei senere 

 er funden i Norge, betvivler Bl. disse angivelser. 



No. 586 Bromus tectorum. Bl. N. fl. p. 151 bemær- 

 ker: „ Bromus secalinus Herb. n. 586 under Navnet Br. tecto- 

 rum" og p. 154: „Den af Gunnerus i hans Flora under n. 586 

 anførte Br. tectorum er efter Herb. intet andet end Br. secalinus 

 L. u I den anledning maa anføres, at af de to exemplarer, jeg har 

 forefundet, kan det ene, paaskrevet „ Tonning", ei være andet end 

 et ungt exemplar af Bromus arvensis L, det andet, hvorved der 

 først er skrevet „n. 73 NB. NB.", er intet andet end Festuca 

 elatior L. 



Derimod ligger Bromus secalinus, som ogsaa Blytt 1. c. an- 

 fører, rigtig bestemt i herbariet under n. 164. 



Centaurea nigra L (ei anført i Gunn. Fl. Norv.). Et expl. 

 af denne plante ligger i det unumererede herbarium (B. 172) paa- 

 tegnet : Sandvigtangen i Snaasevandet 14 Juli 1769. Naar 

 der i N. fl. p. 605 anføres: Centaurea nigra L. Holtaalen 

 (Gunn. Herb.), maa dette muligens gjelde andre exemplarer end de 

 nu forefundne (B. 169 — 170: „Funden paa Rynningsøen un- 

 der Holtaalens Præstegaard d. 20de. Juli 1764"), der neppe kan 



