116 



Hvad selve reiserne angaar, maa det ansees for sikkert, at 

 Fuiren og Sperling har bereist Halland, Skaane, Blekinge og Gott- 

 land ifølge med hinanden. 



Derimod er det meget tvivlsomt, hvorvidt Fuiren har botani- 

 seret i Norge. At der over plantefortegnelsen staar: „ Index plan- 

 tarum indigenarum, quas in itinere suo observavit D. Georgius 

 Fuiren" og lige umiddelbart derefter — Plantarum quce eir ca 

 Nidrosiam reperiuntur nomina — , uden at Speilings navn nævnes, 

 antager Rottbøll er begrundet deri, at Sperling som en ganske ung 

 mand paa 20 — 21 aar kun har været lærling under Fuiren. 



Da fortegnelsen blev optagen i Cista Medica efter Fuirens død, 

 og efterat Sperling havde forladt Danmark som landfly gtig, kan 

 man maaske deraf let forklare den omstændighed, at fortegnelsen 

 for samtlige reisers vedkommende tillagdes Fuiren, der havde faaet 

 det hverv at undersøge landenes flora, uden at Sperlings navn 

 udtrykkelig nævnes ved de paa Norgesreisen fundne planter. 



Her skal kun gjennemgaaes den første plantefortegnelse, der 

 vedrører Norge (Plantarum, quce circa Nidrosiam reperiuntur 

 nomina — Cista Medica 278 — 284). Nomenclaturen bestaar her 

 i regelen af et navn, sjeldnere er den binær eller udtrykkes ved 

 en kortere beskrivelse af planten. 



Hos de ældste græske og romerske forfattere anvendes kun 

 ét navn, der i regelen svarer til det nuværende slægtsnavn — saa- 

 ledes hos Homer dpus (en egeart), <prjydc (fagus, en bøgeart), åwtos 

 (lotus, navn paa forskjellige planter, deriblandt en kløverart), xpoxos 

 (crocus — safran), bdxtvfroz (hyacinthus — hyancint). 



Hos Dioscorides, der ca. 50 efter Christus skrev: Utpå 

 oÅrjs lavpixrjz, forekommer navne som r dvs/iauv/j (anemone), dp-s/jicma 

 (artemisia), xuvoyÅuxroov (cynoglossum — hundetunge), lepdxtov 

 (hieracium), rptyuMov (trifolium). 



Af exempler paa plantenavne hos Plinius (23—79 eft. Chr. 

 natur ce historiarum libri XXXVII) kan nævnes: Alnus, Allium, 

 Fragaria, Juncus, Pinus, Scirpus, Rumex, Salix, Vaccinium, 

 Viola, Vicia, Urtica — ■ navne, der alle nu benyttes som slægtsnavne. 



Anvendelsen af et enkelt navn er ogsaa det almindeligste hos 

 de ældste botanikere i den nyere tid (i 16de og 17de aarh.) f. ex. 



