125 



mængde sjeldne dyr og mineralier, og desuden et bibliothek, der 

 foruden de mest bekjendte medicinske boger omfattede en fuld- 

 kommen samling af samtidens naturhistoriske literatur. Thomas 

 Fuiren forøgede dette bibliothek, saaat hele samlingen bestod af 

 1025 bind (se Brunnich 1. c. XV.) 



Som den botaniske literaturs fader ansees ialmindelighed 

 Simon Pa ul li. Denne blev født i Rostock 6 / A 1603, blev stu- Simon PaulH 

 dent 1621, reiste udenlands paa bekostning af Fredrik den andens 

 enke, hos hvem hans fader blev livlæge, og kom tilbage 1625. 

 Efter at have været hovmester hos unge adelsmænd ved Sorø akademi 

 reiste han atter udenlands og blev dr. med. 1630 i Wittenberg. 

 Efter at have praktiseret i Liibeck blev han 1631 pro f. medicinæ 

 i Rostock; 1639 — 1648 var han professor anatomiæ, chirurgiæ et 

 botanices i Kjobenhavn. 1650 blev han hofmedicus og 1656 kgl. 

 livmedicus. Han døde i Kjobenhavn ZZ U 1680. Linné opkaldte 

 efter ham en slægt: Paullinia af familien Sapindacece. „Som 

 professor i anatomi, chirurgi og botanik var han den første, der i 

 Kjobenhavn holdt offentlige forelæsninger over disse videnskaber. 

 Han fik opbygget et theatrum anatomkum, som han podede med 

 tvende benskrog af mennesker og otte af dyr, som kunstig vare 

 tillavede og blegede. Dog synes han især at have havt lyst ti} 

 plantevidenskaben, da han anførte de studerende, undertiden mere 

 end hundrede i tallet omkring i marken, mange mile tilfods, hver 

 ottende eller fjortende dag om sommeren, ei alene, medens han 

 var professor; men ogsaa, efterat han havde tåget afsked fra 

 akademiet og var bleven livmedicus hos Fredrik III, blev han ikke 

 desto mindre ved 17 aar, og havde hans fedder kunnet bære ham 

 længere og kræfterne villet tillade det, havde han endda ikke op- 

 hørt. Men som han ved et ulykkeligt feiltrin, paa klipperne ved 

 Christiania, nær havde sat livet til, fornam han, at han ikke mere 

 kunde stole paa sine ben, og da han ikke holdt det anstændigt 

 Jpr en botanicus at kjøre, afsagde han sig ved et offentligt indby- 

 Helsesskrift 1665 fra disse øvelser; dog gav han de lærebegjerlige 

 fri adgang til sig i sit hus, hver torsdag ettermiddag fra 1 til 3, 

 foråt undervise dem om de planter, som han onsdagen forhen vilde 

 de skulde opsøge i marken" (Rottbolli. 



