131 



skulle være Hands Befordrere, ville selv ikke miste Ham. Dette mer- 

 kede Jochum Halling, og derfor uden mange Omstændigheder, med 

 sit Testimonio publico paatog sig en Udenlands Reyse paa sin egen 

 Pung; for videre at excolere det Botaniske Studium, hvortil Hand 

 havde lagt en goed Grund, saa vel Theoretice som Practice hos 

 sin i Urte-Læren kyndige Patron, Dr. Holger Jacob æus. Og efter 

 adskillige Omsvøb i Tydskland, hvor Hand, naar Tiid gaves, daglig 

 Botanicerede og consulerede Lærde, hvis Navne nu ere udslættede af 

 Hukommelsen, blev af sine Venner forskrevet til Lundæ Acade- 

 mie i Schaane, der furtsatte Hand sit Scopum, og efter et Aars 

 Forløb bragte sig i saadan Agt og Anseelse; at Ham blev lovet 

 et Professorat ved given Vacance, saa Hand for den Tiid tænkte 

 ikkun lidet paa sit Fæderneland. Imidlertid kunde de Herrer Pro- 

 fessores ved Kjobenhavns Akademi dog ikke ganske glemme den 

 gamle Discipel." (Man tilbød ham Degnskabet for Taarnby, som 

 han modtog 1704). 



„At Jochum Halling forstod Botaniquen nægtede ingen Urte- 

 Kyndig i Hands Tiid. Peder Kylling, som var Botanicus Regius, 

 tilstoed skrivtlig, at Hand, endog i sine Studenter-Dage, vidste lige 

 saa meget som Hand selv. Men et sær prægtig Vidnesbyrd, af- 

 lagde Etatsraad Buchwalt om Ham, da Hand paa Consistorio, 

 læste publice 1733 — og Jochum Halling, som en gammel Mand, 

 kom ind paa Lectien ; befalede Buchvalt Pedellen, at sætte en Stoel 

 ved Siden af sig selv, for Ham; slåp derpaa alting; og begyndte 

 at holde en Lov-Tale for Auditorium over denne Mand; ogigjentog, 

 iblandt andre Berømmelser, meere end Eengang : at Hand var Optimus 

 his temporibus Botanicus. Da Talen var til Ende, opstoed Joachim 

 Halling, og holdt extempore en Latinsk contra Oration: Hvorudi 

 Hand bluedes over slig ufortjent Berømmelse, kj endte sin egen 

 Uvæidighed, var kommet for at lære; og derhos opløfcede efter 

 Fortjeneste Etatzraadens meriter. Derpaa var Timen ude, Studenterne 

 bleve fornøyede ved at paahøre disse uventelige Lovtaler, og for- 

 glemte ikke at distinqvere ved Deres sædvanlige critiqver. Blandt 

 Andet efterlod han i Manuscript Gcorgica Danka (nu paa det St. 

 Kgl. Bibl.) og et herbarium ricwn (1776) ved Tidens Længde 

 no' r et bcdærvet." 



