20*) 



1 fortalen omtaler Pontoppidan ,,tvende Hovedpunkter," der 

 har bevæget ham til at tåge fat paa arbeidet. 



1 . ..Den bevegende Aarsag er først og fremst Skaberens Priis 

 ved de skabte Ting.- Bétragtning. Naturens lærerige Bog har 

 mange Blade, som ingen Dødelig endnu har udstuderet, skiønt 

 vore Tider har havt den store Fordeel, at see fra dette Seculi 

 Begyndelse, Natur-Lærens Fremgang befordret ved flere vigtige 

 Opdagelser, end mange foregaaende Secula i Samfund betragtede." 

 Som theolog rinder han at burde forsvare sin beskjæftigelse med 

 naturvidenskabelige sysler. I den anledning bemerker han: „Det 

 sinne.- mig, at hverken jeg eller mine Medbrødre af geistlig Stand 

 gaae uden fi >r v< >rt Embeds Grændser, ved at ransage og fremsette 

 naturlige Sandheder om Guds Gierninger. hvilke, saavelsom hans 

 Ord, ere Magnalia Jéhovæ." Han siger dernæst, at han under- 

 skriver .,den sinderige Hamborgske Poet Brockes Ord derom: 



Es ist Bedaurens wehrt, dasz auch Theologi 

 (Denn viele nehm' ich aus, und spreche nicht von allen) 

 Sich nm des Schopfers Werk nicht die geringste Muh" 

 Zu nehmen angewohnt. Wie kan dis GOtt gefallen, 

 Dasz seine Diener so von seinen Wundern schweigen, 



Wenn sic von aller Heniichkeit 



Macht, Majeståt, Vollkommenheit 



Des Schopfers in den Creaturen 



Uns fast nicht die geringste Spuren, 



Weil sie sie selbst nicht kennen, auch nicht zeigen." 



Han fremhæver demæst, at indsigt i naturvidenskaben ei- nyttig 

 for alle videnskaber: for lovkyndigheden dertil, at man kan „lære 

 at forkaste det Umuelige og ikke at tilskrive en foregiven Aarsag 

 »m kand have langi rimeligere ( irund i en anden ellers ube- 

 kiendt Sag''. Hvad lægekunsten angaar, tinder han, at her hører 

 Rrturvidenskaben meie end andensteds hjemme, da „dcn gandske 

 \Materin mediea er Res physica, hvilket vore fortræffelige Læ- 

 ger, Wormius, Bartholinus og Borrichius, som tillige 

 vare ey mindre Naturkyndige, noksom stadfæste ved deres Exem 

 pier". Derpaa omtales naturlærens nytte for prestestanden, hvor- 

 ledes man ved at studere, hvad dev foregaar i naturen, opnaar en 

 nøiere indsigt i Guds gjerninger til bevis paa hans væsen og egen 



17 



