214 



Til samme (Hasse kanel maaskee henføres en Norsk Urt, hvis 

 Navn jeg ellers ikke kand finde, men fortiener dog at nævnes, da 

 den efter nogles Forfaring er et herligt Pectorale-, og bruges som 

 Thee. Dens hartad Cirkel-runde Blade, som forti] have en saare 

 liden Inscision, ere ikkun halv saa store som eeneste Skillinger, 

 sidde 2 og 2 tilsammen paa en temmelig lang smal rund og haard 

 Stængel. Blomsterne ere som smaa Campanulæ eller Klokker med 

 5 Blade, tiden ti! hvide af Gouleur, indentil overstrøede med rode 

 Prikker. Forbemeldte Monsr. Lange, saasom temmelig vel kyndig 

 og curieux in Botanicis, forsikrer sig ingensteds at have seet den 

 uden i Norge, og holder den for meget sund for Brystet. 



Allerede R a m u s har omtalt Linnæa under det ovenfor < >mtalte 

 navn (se pag. 178). Dens norske navn er ellers alm. Norisle ell. Narisle. 



I Norge omtales Linnæa første gang af Peter Kylling 1673 

 (Plantæ quædam domesticæ raræ i Thomas Bartholini Acta 

 medica et philosophica Hafniensiu anno 1673. Vol. 2. Hafnue 

 1675. Pag. 346): „Prope Christianiam Nonvegice, ex communicaMo 

 Petri Flori, Numularia vara flore purpureo," hvortil han har 

 fojet en tegning af planten (se Schubeler Viridar. Norv. II p. 65). 



Om moser og lavarter bemerkes p. 237: „Endnu bør 

 til Landets Vegetabilia henregnes det, som mangen ikke anseer for 

 andet end en Samling af ældgammelt Uhumskhed, men er dog 

 i Sandhed, og sees særdeeles per microscopium at være en ordent- 

 lig Væxt med Roed, Blade og Sæd, jeg meener de adskillige Arter 

 af Mosse, som særdeeles her til Lands i stor Mængde lindes, ey 

 alleene paa Jorden, fornemmelig paa Eng-Bund, hvor den giør stor 

 Skade, men og især paa Træerne, og efter en Regn lettelig løsnes, 

 men ellers sidder temmelig fast. Denne er nu ved Undersøgelse 

 meget adskillig, deels af Farve, saasom hviid, graa, brun, guul, 

 sort og spraglet, deels af Skabning, nemlig ... enten indviklet som 

 Uld, eller i lange Trevler, eller i ordentlige Blade af adskillig Skab- 

 ning, og dels med smaa runde Knopper som har Sæd i sig.'' Han 

 fremhæver dernæst, hvorledes disse „uanseelige, ja foragtelige 

 Væxter" er „ey unyttige," fordi de tjener til føde for rensdyrene.. 

 Tilslut bemerker han: „Endnu bruges en vis Slags guul Mosse, 

 som henger i Trevler paa Stammen af Fyrre-Træerne, og er me- 



