216 



blive Been-løse, ja ligesom Been-brudne, eller saa bløde og lose i 

 Beenene, at, hvis de ikke hielpes derved, at dem indgives Been af' 

 andre Køer, hvilke de tygge med Appetit, da maae de snart om- 

 komme. Beskrivelsen herom findes, ligesom om Séls-Næpen, i for- 

 bemeldte Brev fra den in Botanicis særdeles cnrieusetlv. Ob er ste 

 Reichwein (i Christiania) til D. Sim. Pauli i." Pontoppidan 



findef dog ikke, at han „med fuld Vished kan bekrætte Sim. Paul- 

 lis Meening, som gaaer ud derpaa, at i Grunden, hvor denne Urt 

 groer, skulle findes enten Quægsølv eller Bly-Ertz, og at en mer- 

 curialsk Spiritus igiennem denne Væxt øvede sin beenbrydende 

 eller smeltende Kraft, hvorom andre bedre end jeg ere i Stand til 

 at dømme." — Om denne vistnok ugrundede mening, at planten 

 skulde bevirke benskjorhed hos kvæget, se Schubeler 1. c. i. 320. 



Den næste skadelige væxt, Pontoppidan nævner, er ,,Igle' 

 Græs, der er en Urt, som den Norske Bonde paa mange .Steder, 

 særdeles her i Nordfjords Fogderie, er meget bange for, og med 

 Fliid stræber at udrydde af sin Eng, da det dræber mange Faar 

 og Geder ved en stærk Krampe eller Contr action. Det har en 

 maadelig Rod, og derpaa i Buskeviis mange, temmelig tykke 

 Stengler eller Greene med smaa langagtige Blade fulde af Incisio- 

 ner, og yderst paa Greenene blaae Blomster, efter hvilke setter 

 sig mod Høsten en huul Knoppe, dobbelt saa stor som en Ert. 

 Deri giemmes Sæden, og atter i den ofte nogle smaa Orme eller 

 Insecter. — Virkningen af denne Urt bestaaer deri, at Faar og Ge- 

 der, undertiden dog sielden ogsaa Køer, som æde den, faae den saa- 

 kaldede Vild-Syge. Denne yttrer sig i en slags Contr action af 

 afSeenerne til een Side, saa at særdeeles Hals og Hoved bøyes med 

 Magt hen mod Bagdeelen, i hvilken Position Creaturet stedse løber 

 runden omkring, indtil det endelig falder, og efter nogen Tiid doer. 

 Undertiiden, dog ey ofte, skeer det, at nogle Faar hielpes til rette 

 derved, at man overskiærer en Seene paa Halsen, saa at Hovedet 

 ikke meere trækkes til Siden. Paa en Væder eller Koe borer man 

 Hul i Hornet, da deraf udflyder endeel Vædske." 



Hermed menes rimeligvis Pedicularis palustris ell. silv iticå 

 L., der rigtignok har røde blomster, medens Pontoppidan siger, at 

 f ,Blomsteret er blaat" ; thi disse arter benævnes i Nordfjord ifølge 



