248 



3. Svanen var tilforne hvid; men nu er alle Feire 

 Dypte udi Sverten, see! hand hænger som en Heire 

 Paa sit Skuur med Vingerne, fordi hand ikke meer 

 Kylling Hiem fra Marcken her med Cannabinis seer. 



4. Esaiæ dobbelt Vacht, som hidtil pleier vaage 

 For hans Dør og Apothec med luckte øinelaage 

 Støttede staar op til Muur af Harm, Fortred og Væ, 

 Jeg spaar, at de blefne er til Steene eller Træ. 



Bartskiernis*) Sophia sig nu ned i Mulden lukker, 



Men mod Vaarens deilig Tiid med Ære dog opdukker, 

 Naar altingist blomstris skal efter Guds viise Raad, 

 Da skal komme frem, det vi mod Vinter har nedsaad. 



Herefter anfører Næraae følgende: 



Af de tvende skiemtsomme Gravskrivter, som Hr. Dr. C. F. 

 Rottbøll (smlgn. citatet pag. 129) har havt og meldt om, er maa- 

 ske een af dem, som jeg for mange Aar siden er kommen over 

 og her vil anføre; da jeg ei seer at den giør nogen Skaar i Kyl- 

 lings Fortienester, men allene viser Forfatterens lunefulde Indfald: 



Posthuma Kyllingio Sacra. 



Gravskrivt over Peder Kylling. 



En moersom Knart 



Her sover hart 



Fra Kyllingsorg og Møde, 



Som voxte snart 



Men uden Art 



En gammel Kylling døde. 



Han bar ei Duun, 

 Men hans Fasuun 

 Var baldet, lang og maver. 



Hos Han og Hun 



Som en Kapuun 



Han stampet om i Haver 



Og Marken med ; 



Han var ei ræd 



For Hønsetyv og Falke, 



Slog Ørnen ned, 

 Og Mikkel beed, 

 Han skogred ad de Skalke 



Gik for sin Flok, 

 Som modig Kok, 

 Den Hand og kunde vende, 



Hvor Ærteskok 



Og Padderok 



Og Urter var at kiende; 



Thi han var klog 



I Urtebog 



Som Mester Fix at sige; 



Men døde dog 



O Graven tog 



Hans Konst og ham tillige. 



Det skrev jeg kort 



Paa Hvidt med Sort 



Lad Læser Dig det tækkes. 



Trods nogen Ort 



Et Æg er giort, 



Hvoraf slig Kylling klækkes. 



*) Sophia Ghirurgorum, dansk: Barberer-Forstand (Kyllings vir id. p 

 = Sisymbrium Sophia L. 



154 



