ÖFVERSIGT AF K. VETENSK.-AKAD. FÖRHANDLINGAR 1894, N:0 4, 163 



förlitliga, då de äro beroende af längden på luftpelaren i den 

 manometerskänkel, som står i förbindelse med pipan. Vidare 

 erbjuder sig som en svårighet att erhålla en tillräckligt känslig 

 kautschukhinna, som i ena ögonblicket ger vika för minsta 

 öfvertryck, i andra ögonblicket sluter lufttätt till. Det gäller 

 således att söka förminska dessa olägenheter, för att den 

 Kundt'ska metoden skall bli åtminstone approximativt tillförlitlig. 



Bestämningarna af tryckförändringarna gjorde jag dels i 

 närheten af nodpunkten, dels i närheten af pipans midtpunkt 



Anordningen var denna: 



Fig. 3. 



Öfver det i pipans vägg A urtagna borrhålet är lagd en 

 glasskifva C med ett hål af 1.4 mm diameter. Som membran 

 tjenar ett stanniolblad B, hvars ena ända är fästad vid glas- 

 skifvan, under det den andra helt täcker hålet. Ofvanpå glas- 

 skifvan är stjelpt en glasbägare D, vid hvilken en manometer 

 E är fästad så, att dess ena skänkel befinner sig inom bägaren, 

 den andra utanför. Manometerrörets diameter utgjorde 7,5 mm. 

 Som vätska användes paraffinolja. Glapprummet mellan bägaren 

 och glasskifvan igenfyldes med fett. 



När nu pipan anblåstes, vibrerade till en början stanniol- 

 bladet, och vätskan steg i manometerskänkeln utanför glas- 

 bägaren under en tid af 6 å 7 sekunder. Derefter upphörde 

 den stiga och bibehöll sitt så intagna läge med obetydliga va- 

 riationer, till dess pipan tystnade, då vätskan använde 50 å 55 

 sekunder för att sjunka, om undersökningarna gjordes vid nod- 



