ÖFVERSIGT AF K. VETENSK.-AKAD. FÖRHANDLINGAR 18 94, N:0 5. 219 



lummiga grenar ända ned mot marken. I det inre företedde 

 däremot detta bestånd till följe af den täta beskuggningen ett 

 annat utseende. Här voro nämligen grenarne, utom i trädens 

 öfversta regioner, borttorkade, och de tätt stående träden hade 

 skjutit hastigt i höjden; i allmänhet cirka 9 meter höga, höllo 

 de, 1 meter ofvan marken, endast omkring 16 cm. i omkrets. (I 

 en stam, som mätte 10 cm. i omkrets 1 meter från marken, fun- 

 nos 12 årsringar). Att döma af det högt upp placerade bladver- 

 kets beskaffenhet syntes aldrarne oaktadt den starka beskuggningen 

 trifvas väl. Bland aldrarne fans enstaka Salix j^entandra^ unge- 

 fär af dessas höjd. Underväxten bildades af riklig Spircea Ul- 

 maria (med ännu icke fullt utslagna blommor), omkring 1,20 

 meter, somliga individ t. o. m. 1,65 meter höga; vidare enstaka 

 Geranium silvaticnm, Geum 7'ivale och Primus Padus. Botten- 

 skiktet var här och där representeradt af ett glest mosstäcke. 

 Marken saknade till största delen vegetation och utgjordes af 

 en omkring 10 cm. djup, icke synnerligen fuktig mylla, på sina 

 ställen täckt af multnande löf. Underväxten var i allmänhet 

 ganska frodig; så mätte t. ex. årsskott af Prunus Padus 90 

 cm. i längd, med blad af 14,5 cm. längd och något öfver 9 cm. 

 bredd. — På den sydöstra, lågt belägna delen af holmen, ofvan- 

 för Phr ag mite s -bältet, uppträdde Ahnis incana äfvenledes be- 

 ståndsbildande. Träden stodo något glesare än i det nyss om- 

 nämda beståndet samt voro äldre, men liksom i detta ungefär 

 jämnt fördelade inom området. Undervegetationen, som här icke 

 var utsatt för så stark beskuggning, var tätare och ytterst frodig. 

 Gräsen spelade här hufvudrollen. Särskildt Aira cuespitosa och 

 Milium, effusum uppträdde fläckvis rikligt samt voro betydligt 

 luxurierande. Den förra nådde vanligen en höjd af omkring 

 1,20 meter; den florala delen mätte ungefär 20 cm. i längd, 

 med i medeltal 10 internodier; bladen voro jämförelsevis långa, 

 grundbladen till och med nära 50 cm. (föga öfver 1 mm. breda). 

 Milium blef cirka 1,85 m. hög. Jämte dessa uppträdde luxuri- 

 erande örter, vanligen mera enstaka. Särskildt Urtica dioica 

 utmärkte sig för sina jättelika dimensioner. Ett medelstort 



