228 GREVILLIUS, KÄRLVÄXTVEGETATIONEN PÅ ALNÖN. 



vitis idcea^ samt i ännu högre grad Oxalis och Pteris aquilina 

 voro luxurierande. Äfven H^locovnum-msitta.x), samt pä de öpp- 

 nare platserna Cladonia- och ASiergoca?</on-fläckarne voro täta 

 och frodiga. J^^yZocommm-samhällena tycktes hastigt vinna ny 

 terräng på de i dagen gående delarne af berggrunden, och där 

 smärre mossor — Polytricha etc. — vunnit fotfäste på mera 

 öppna platser, voro dessa föremål för hastig inkräktning af isyn- 

 nerhet Cladonia- och *S<é'reo6'a?//on-samhällena. 



Öfvergången mellan granskogen och fälten närmare stranden 

 förmedlas i mellersta delen af området af en ytterst frodig lund- 

 däldsvegetation, omvexlande med och öfvergående i frodig ängs- 

 backevegetation, samt uppträdande på sluttningarna NO. om 

 vägen mellan Pettäng och As. Det är förnämligast åt denna 

 sistnämda del af området, jag egnat en närmare undersökning. 

 Lunddälderna ha här ett i allmänhet rätt betydligt afhälligt 

 läge. Marken är småkuperad samt på de flesta ställen myllrik, 

 med ofta öfver 20 cm. mäktig mylla, hvilande på vittrad kalk- 

 blandad nephelinsyenit. Fuktighetsgraden är rätt betydlig — 

 omkring 6 enligt Hult's beteckningssätt. De här och där ned- 

 rinnande bäckarne hade denna sommar endast ringa vattenmängd. 

 De i lunddälderna ingående träden tillhöra lågskogsskiktet och 

 bilda täta, här och där med hvarandra förbundna grupper. Alnus 

 incana är karaktärsträd; dessutom förekomma mer eller mindre 

 tunnsådda Populus tre?nula, Prunus Padus och Soi'bus Aucu- 

 pa7'ia. Granen uppträdde endast enstaka. Af buskar obser- 

 verades inuti Alnus-grmpTpernsi Lonicera Xylosteuni, Jmiipemis 

 communis, Rosa ruhiginosa och Ribes alpimim. Den sistnämda 

 var på rätt stora fläckar ymnig; buskarne blefvo ofta öfver 1 

 m. höga och stundom öfver 2 m. vida, samt ytterst tätgreniga; 

 den förekom, liksom de öfriga buskarne, mest pä små kullar, 

 där lågskogsskiktet var mindre tätt. Af fältskikten var under 

 aldergrupperna isynnerhet det högsta representeradt; det upp- 

 nådde här omkring 2 m. I de tätaste, mest beskuggade par- 

 tierna gingo endast några få örter och gräs in; längst in tycktes 

 Spircea Ulmaria tränga. De lägre fältskikten voro i dessa par- 



