ÖFVERSIGT AF K. VETENSK.-AKAD. FÖRHANDLIXGAR 1894, N:0 5, 231 



det mesta endast bladskott, bioramande tunnsådd), Vicia Cracca 

 (tunnsådd), V. silvatica (på något stenbundna ställen, fläckvis 

 riklig), Trifolium pratense (enstaka), T. repens (enstaka), Poly- 

 gonnm viviparum (strödd-riklig), Rumex Acetosa (enstaka), Al- 

 71US incana (små telningar, enstaka), Juniperus comnninis (låg- 

 växt, horizontelt utbredd), Listera ovata (tunnsådd-strödd), 

 Luzida cajyipestris, Carex pallescens, Carex digitala (alla en- 

 staka), Briza media (strödd), Dactylis glomerata (tunnsådd), 

 Aira ctespitosa (tunnsådd), Anthoxanthum odoratum, Agrostis 

 vulgaris, Poa pratensis, Plileum pratense (alla enstaka). Ängs- 

 vegetationen var i allmänhet icke vidare luxurierande, hvartill 

 tydligen den omständigheten bidrog, att underlaget till följd af 

 den rådande torkan var tämligen fattigt på fuktighet. 



De i lunddälderna och isynnerhet i dessas täta högörts- 

 samhällen ingående arterna utmärkte sig däremot, såsom redan 

 är nämdt, i allmänhet för sina stora dimensioner. För att söka 

 få afgjordt, huruvida berggrundens sammansättning medverkar 

 till åstadkommande af denna frodighet, samt huru olika arter 

 och olika organsystem förhålla sig härutinnan, har jag anstalt 

 en del jämförande undersökningar öfver å ena sidan lunddälderna 

 i nephelinsyenit-områdena på Alnön samt på Långörsholmen, 

 å andra sidan lunddälder på gneisområdet vid Alnö kyrka samt 

 liknande ståndorter vid Sollefteå. Med afseende på fuktighet, 

 beskuggning, relief och afhällighet förhöUo sig samtliga dessa 

 ståndorter i det hela taget lika, men i andra afseenden rådde 

 rätt betydande olikheter. Så stodo beträffande myllrikedomen 

 isynnerhet Sollefteå-lunddälderna betydligt efter de på nephelin- 

 syenitområdet utbildade ståndorterna. På dessa senare före- 

 kommo, på motsvarande areal, ett betydligt större antal arter 

 än på de öfriga områdena. Isynnerhet Sollefteå-lunddälderna 

 voro jämförelsevis artfattiga. Nephelinsyenit-lunddälderna hade 

 större utbredning och voro talrikare representerade än de öfriga 

 undersökta liknande ståndorterna; det vittrade syenit-underlaget 

 synes, där öfriga yttre förhållanden det medgifva, i hög grad 

 lämpligt för utbildningen af dylika ståndorter; t. o. m. på Lång- 



