ÖFVERSIGT AF K. VETENSK.-AKA.]). FÖKHANBLIlsGAR 1894, N:0 5. 233 



samma mån har blommornas antal tilltagit hos individen på 

 syenitområdet: hos det förstnämda individet voro blommorna — 

 knoppar och frukter inberäknade — minst 200 stycken, hos det 

 andra ungefär 120, hos det tredje knappast öfver 100. En mot- 

 svarande reduktion gjorde sig gällande hos bladen. Grundbladen 

 och de nedre stjälkbladen, som på syenitområdet ofta nådde 1 m. 

 höjd öfver marken, hade på Alnö-gneisen högst 76 cm. långa 

 skaft, vid Sollefteå högst 73. Grundbladsskifvorna hade på 

 Syeniten bortåt 50 cm. bredd, omkring 20 cm. längd, i sällsynta 

 fall t. o. m. 56 cm. bredd, 27 cm. längd; vid Sollefteå voro de 

 på ett af de största individen 31 cm. breda, 17 cm. långa. 



Melandrium silvestre blef på syenitområdet ofta mycket 

 luxurierande, Ett stånd från Alnön utgjordes t. ex. af 6 från 

 basen tätt vid hvarandra utgående vegetativt florala skottsystem. 

 Tillsammans funnos på detta stånd 47 blommor (de synliga knop- 

 parne samt frukterna inberäknade). Vid Sollefteå var skott- 

 bildningen betydligt mindre riklig, samt till följd däraf blom- 

 morna på h varje stånd mycket färre. Äfven bladverket blef 

 genom den tätare skottbiidningen rikligare på syenitområdet. 

 Härtill bidrog äfven de vegetativa internodiernas antal, som i 

 allmänhet hos Alnö-individen var 7, hos Sollefteå-individen 5. 

 De florala axlarne syntes på hvarje skottsystem vara ungefär 

 lika hos bägge. Bladen voro betydligt större hos de förra, i 

 medeltal 11 cm. långa, 4 cm. breda, somliga till och med 13,5 

 X 5,8; hos de senare voro de i medeltal 8 X icke fullt 4 cm., 

 det största uppmätta bladet hos dessa var 10 x 4,5 cm. 



Arterna förhöUo sig olika i afseende på graden och beskaf- 

 fenheten af storleksvariationerna. I allmänhet syntes den regel 

 gälla, att de arter, som tillhöra de högsta nivåerna i lunddäldernas 

 högörtsbestånd, äro på syenitområdet mera luxurierande i för- 

 hållande till motsvarande former från de öfriga liknande stånd- 

 orterna, än de mellersta nivåernas. De arter, som ingå i de 

 lägsta nivåerna, synas i afseende på storleksvariationer minst 

 påverkas af underlagets sammansättning. Det florala systemets 

 variation går egentligen ut på förökandet af de florala axlarnes 



