234 GREVILL1U8, KÄRLVÄXTVKGETATIONEN PÅ ALXÖN. 



antal; mängden af dugliga frön blir därför på syenitorarädet 

 ofta ganska betydlig. Så finnas t. ex. individ af Anthriscus 

 silvestris på Långörsholmen med minst 7,500 dugliga frön. Blom- 

 morna, frukterna och fröna på syenitomrädets lunddäldsväxter 

 äro däremot, efter hvad jag kunnat finna, icke utmärkta af något 

 anmärkningsvärdt tilltagande i storlek. Dock synas vissa arter, 

 särskildt Epilobium angustifolium, vexla rätt betydligt i afseende 

 på blommornas storlek: ju högväxtare denna art blir, desto större 

 bli kronbladen. I allmänhet tycktes, som a priori kan väntas, 

 de florala och vegetativa systemen förhålla sig sinsemellan öfver- 

 ensstämmande i afseende på storleksvariationer. I de fall då, 

 såsom hos Geranium silvaticuin, bladverket på syenitorarädet 

 utmärkte sig för relativt större frodighet än det florala systemet 

 (med hänsyn till bladskifvornas ytor, skaftens längd etc.) syntes 

 detta, såsom of van antydt, ha sin grund i, att det vegetativa 

 systemet kommit till utbildning förr än det florala, som hos de 

 senare undersökta SoUefteå-forinerna ännu ytterligare hunnit för- 

 öka sina dimensioner. 



Som ofvan är nämdt, är jag icke i tillfälle att lämna någon 

 fullständig sammanställning af de i nephelinsyenitorarådet in- 

 gående florelementen. Att området i floristiskt hänseende er- 

 bjuder åtskilligt af intresse, framgår emellertid af, att åtskilliga 

 af dess talrika arter här hafva sin nordligaste eller i det när- 

 maste nordligaste förekomst inom. Sverige. Så är fallet med 

 bland andra Lappa juajor, Galium Mollugo (äfven i Ångermanland 

 enl. Hn Fl. 11 uppl.), Camjyanula latifolia (äfven i Jämtland 

 enl. Hn Fl. 11 uppl.), Ranunculus poh/a7ithemos (jmf Neuman: 

 Några kritiska eller sällsynta växter, hufvudsakligen från Me- 

 delpad, i akt tagna under sommaren 1887; äfven i Ångermanland 

 enl. Hn Fl. 11 uppl.), Chelidoninm uiajits (i abiegnum hylocomi- 

 osum ofvan Stolpås; jmf Hn F!. 11 uppl.), Polygala vulgaris 

 (äfven i Jämtland enl. Hn Fl. 11 uppl.), h^ls Pseudacorus (jmf. 

 Neuman 1. c). — Cystopteris montana har pä Alnön sin sydgräns. 



