248 ENESTRÖM, UPPKOMSTEN AF TECKNEN + OCH . 



bokstafven m i ordet minus. ^^) Till stöd för denna förklaring 

 kunde också anföras, att själfva bokstäfverna p och m användes I 

 både af Chuqüet (1484) och Paciuolo (1494). 



För ett par år sedan har Le Paige angifvit ett nytt för- 

 klaringssätt för tecknet +. Han har nämligen visat, att ett 

 snarlikt tecken under medeltiden ofta användes såsom förkort- I 

 ning för et, och då å andra sidan ordet et under medeltiden 

 ofta begagnades såsom additionsord, så skulle + hafva kommit 

 att blifva additionstecken. '^) Till detta förklaringssätt har äfven 

 Moritz Cantor anslutit sig, men under det att Le Paige fast- 

 håller vid De Morgans senare förklaring af minustecknet, har 

 Cantor upptagit en af Zangemeister uttalad förmodan, att — 

 är det s. k. obelos, som de alexandrinska grammatikerna satte 

 framför en versrad för att utmärka, att den var oäkta och 

 därför borde uteslutas.'^) Minustecknet är därför enligt Cantor 

 egentligen ett uteslutningstecken, som genom en obetydlig modi- 

 fikation af betydelsen kommit att blifva subtraktionstecken. 



Af de nu anförda förklaringssätten lämnar jag å sido De 

 Morgans första försök och Zangemeisters hypotes om minus- 

 tecknet; båda dessa förklaringar äro nämligen enligt min åsikt 

 blott ohistoriska gissningar. De förklaringssätt, hvilka böra 

 närmare pröfvas, äro alltså följande: 



1) — är ursprungligen ett skiljestreck, som sattes framför 

 en negativ korrektion, och + är ett med tvärstreck försedt 

 skiljestreck, som sattes framför en positiv korrektion; 



2) — är en grafisk förenkling af m, + en grafisk förenk- 

 ling af p; 



3) + är en grafisk förenkling af et. 



") Jämför Cantor, anf. arb. 2, sid. 293; Ball, A short account of the history 

 of mathematics . Second edition (Loodon 1893), sid. 211. — Det är mig ej 

 bekant hvem som först framställt denna förklaring. 



'®) Le Paige, Sur Vorigine de certains signes d' operation. Annales de la 

 société scientifique de Bruxelles 1892. Jag har ej haft tillgång till 

 denna uppsats, utan känner Le Paiges förklaringssätt blott genom Cantoes 

 anf. arb. 2, sid. IV— V. 



'*) Cantor, anf. arb. 2, sid. V. 



