254 ENESTRÖM, UPPKOMSTEN AF TECKNEN + OCH — . 



ordet i denna egenskap, är mig ej bekant; hos Leonardo Pi- 

 SANOS yngre samtida Jordanus Nemorarius synes det ej före- 

 komma. ^^'j j)et äldsta arbete, där jag funnit ordet plus, eller 

 rättare sagdt dess italienska form piu, såsom additionsord, är 

 en italiensk algebra af okänd författare; handskriften härtill 

 ägdes på 1840-talet af Libri, hvilken uppgaf den härröra från 

 1300-talet och aftryckte den i ett tillägg till sitt förut citerade 

 matematiskt-historiska arbete. ^^) I denna algebra finner man 

 jämte ordet meno äfven ovået piu såsom teknisk term; så t. ex. 

 förekommer på ett ställe uttrycket: ^^) »la sua radice vale la 

 cosa piu il dimezzamento de ii censi». Dock användes äfven 

 här e vanligen såsom additionsord, och detta ord, eller dess 

 synonymer et och und, bibehöll sig under hela medeltiden, samt 

 började först mot slutet af 1400-talet att undanträngas af ordet 

 plus;^^) icke ens RegiomontanüS synes hafva användt sistnämda 

 ord. ^^) Först Chuquet (1484) och Paciuolo (1494) begagna, 

 den förre orden plus och moins, den senare orden piu och metio 

 såsom additions- och subtraktionsord. 3^) Widmann (1489) an- 



^^) I skriften De numeris datis anväoder Jordanus Nemorarius orden et eller 

 cum såsom additionsord; ordet minus förekommer nägongäng såsom subtrak- 

 tionsord; se t. ex. CuRTZE, Commentar zu dem tTractatus de numeris dntisT 

 des Jordanus Nemorarius. Zeitschr. für Mathem. 36, 1891; Hist. Abth. 

 sid. 136: »I qaadrati et éj radicis minus ^ radicis et 3 valent 25», d. v. s. 



3^) Se Libri, anf. arb. 3, sid. 302-349. 



^') Libri, anf. arb. 3, sid. 309. 



^^) I den handskrifua samling af räkneexempel, hvilka Widmann begagnat, och om 

 hvilken här ofvan (se s. 246, not. 13) talats, förekommer ordet minner såsom 

 sabtraktionsord, men såsom additionsord begagnas alltid vnnd (jfr. Cantor, 

 anf. arb. 2, sid. 221). På samma sätt användes i den a. k. Bamberg-räkne- 

 boken af år 1483 visserligen ordet minner (närmast i betydelse af tara eller 

 afdrag) men icke ordet plus eller dess motsvarande tyska ord (se Cantok, 

 anf. arb. 2, sid. 205). 



") I arbetet De triangulis omnimodis använder Regiomontanus et såsom addi- 

 tionsord. Såsom aubtraktlonsord förekommer stundom minus begagnadt; se 

 t. ex. L. II prop. 12: »linea be erit 20. demptis duabus rebus, et ejus me- 

 dietas bd 10. minus 1. re, reliqua vero dg erit 10. et una res» (jfr Nesskl- 

 mann, anf. arb. s. 56). 



^®) I Le triparty en les sciences begagnar Chuquet utan åtskilnad ordet plus 

 och förkortningen p, samt ordet 7noins och förkortningen m — förkortuingarna 

 dock oftare än orden. Såsom prof på användningen af orden må anföras 



