256 ENESTRÖM, UPPKOMSTEN AF TECKNEN + OCH — . 



dock konstateradt, att orden plus och minus varit i bruk långt 

 före den första kända användningen af tecknen + och — . Den 

 tysta förutsättning, som man gjort, då man förklarat dessa tecken 

 såsom grafiska förenklingar af j) och m, är således riktig. Där- 

 emot har undersökningen icke gifvit något direkt stöd för detta 

 förklaringssätt, men den har å andra sidan icke häller lämnat 

 någon ledning för besvarande af frågan, på hvilket sätt tecknen 

 + och — , om de icke anses vara förkortningar af p och m, 

 kunnat få namnen plus och minus. På grund häraf synes det 

 mig svårt att för närvarande acceptera Le Paiges hypotes för 

 plustecknets uppkomst. Mindre betänkligheter hyser jag där- 

 emot i fråga om De Morgans förklaringssätt, och jag är därför 

 böjd att i viss mån ansluta mig till detsamma, dock så att jag 

 vill lämna oafgjordt, om tecknen + och — bildats på det af 

 honom angifna sättet eller på annan väg, t. ex. genom grafisk 

 förenkling af p och ui. Saken skulle således förhålla sig på 

 följande sätt. 



Under 1400-talet kommo tecknen + och — af någon an- 

 ledning att användas för att vid »regula falsi» utmärka positiva 

 och negativa korrektioner, och då vid »regula falsi» dessa korrek- 

 tioner ända sedan 1200-talet betecknades med orden plus ochj 

 minus, samt då å andra sidan dessa samma ord nästan lika] 

 länge användts såsom additions- och subtraktionsord, kommoj 

 tecknen + och — att blifva additions- och subtraktionstecken. 

 Möjligen kan den definitiva formen för plustecknet i någon måi 

 hafva tagit intryck af förkortningstecknet för et, därför att sist-j 

 nämda ord under medeltiden äfven användes såsom additionsord. 



(1639) begagnas orden mer och mindre i st. f. plus och minus (se Hult- 

 M AN, Svenska aritmetikens historia; Tidskrift för matematik och fysikj 

 3, 1870, sid. 68). 1 sammanhang härmed må påpekas, att deu första svenskal 

 lärobok, där tecknen + och — användes, icke är Stieenhielms ^/«/eJrrtl 

 suethica, såsom Hultman uppgifver i Svenska aritmetikens historia (se nyss] 

 anf. ställe 3, 1870, sid. 67). Redan tvä är tidigare brukades båda tecknen J 

 i tryck i Gestrinii Jn geometriam Euclidis demon st rationum libri sex (Up- 

 sala 1637: se t. ex. sid. 128, 131), och de förekomma äfven i GestriniiJ 

 handskrifna föreläsniugskurser (jfr Dahlin, Bidrag till de matematiska veten-\ 

 skapernas historia i Sverige före 1679. Upsala universitets årsskriftj 

 1875, sid. 95, 99, 105). 



