ÖFVERSIGT AF K. VETENSK.-AKAD. FÖRHANDLINGAR 1894, N:0 6. 305 



qu'on peut aussy résoudre quoique tres difficileinent par 

 géométrie commune en otant 1'irrationnalité; car on trou- 

 vera par 1'une et Tautre BC=3a. 



Denna utförliga framställning af den allmänna metoden 

 synes hafva fullt tillfredsställt Hopital, ty i sitt bref till Johan 

 Bernoulli af den 18 augusti 1694 yttrar han blott: 



J'ai re^u, Monsieur, la Solution des deux problémes 

 que je vous denmndois, dont je vous suis tres obligé et 

 dont je suis fort content. 



Af de nu meddelade aktstyckena i) framgår, att Johan 

 Bernoulli år 1694 pä Hopitals enträgna begäran meddelade 

 denne metoden att genom differentiation bestämma värdet af en 

 bråkfunktion, då både täljare ocli nämnare blifva noll. Då 

 därtill kommer, att det af Bernoulli i meddelandet valda ex- 

 emplet är alldeles detsamma som i art. 163 af Analyse des in- 

 finiment jjetits, -) så är det omedelbart klart, att den af Ber- 

 noulli 1704 framställda förklaringen verkligen är fullt korrekt, 

 och att han i detta fall blifvit orättvist misstänkt för oriktig 

 uppgift. Att hans förklaring afgafs först efter Hopitals död, 

 kan ju bero därpå, att han under åren 1702 — 1704 hade många 

 andra järn i elden. Att, såsom han i sitt bref af den 18 juli 

 1705 till Varignon angifver, Saurins uppsats först efter Hopi- 

 tals död skulle kommit till hans kännedom, ^) är väl möjligt 

 men enligt min åsikt mindre sannolikt, enär Johan Bernoulli 

 själf under striden om det isoperiraetriska problemet flitigt be- 

 gagnade Journal des savants såsom språkrör och därför icke 

 borde hafva saknat tillgång till denna tidskrift. 



') Flera af dessa aktstycken åberopas och citeras af Johan Bkrnoullt i ett 

 bref, som tan den 18 juli 1705 skref till Vaeignon, och af hvilket bref en 

 afskrift af hans hand tinnes i vetenskapsakademiens bibliotek. 



-) Jfr Cantor, anf. arb. sid. 240. 



^) Afveu till Leibniz gjorde Johan Beknoulli en dylik antydan; set. ex. CaN- 

 TOR, anf. arl). sid. 241. 



