ÖrVERSIGT AF K. VETENSK.-AKAD. FÖRHANDLINGAR 1894, N:0 9. 447 



Härstädes kan man tilldela konstanten /.t^ hvilket talviirde 

 man behagar. 



För att man nu, såsom sig bör, skall erhålla reela värden 

 på koordinaterna j;, t/, z, fordras, att a, b, c, a alle samman 

 äro reela kvantiteter, hvilket åter i sin ordning kräfver, att 



5. Sedan vi sålunda funnit värdena af konstanterna a, Z», 

 c, a, skola vi öfvergå till integrationerna (13), hvilka äro 

 £i dl.. E^dX^ \ 



{X, - h)\^R,{l,) ^ {h, - h)}/R,{K) 



I 



7 -7.-7— + — "," , " ,, , - = dt 



{I, - h)\R,{i,) ^ ih - b)\^R,{K:) 



R^{1^) = U,{1 — a) a — r) {I — a), 



,. _ '1 1(19.) 



tin 



der 



t<j — «2 



Beträffande kvantiteterna e^, £.,' ^^ ^^ ^i ^^ ekvationerna 

 (12), att deras tecken bestämmas af tecknen för — X\ och 

 + A',, , om vi nemligen antaga X^ vara den större af de båda 

 variablerna Aj, X^. Låtom oss då för enkelhets skull sätta 



£, = «2= + 1- 



Rörande konstanterna a, 6, c, antaga vi nu, att de hafva 



storleksordningen 



a<h<c; (20) 



då måste A,, X^, eftersom de äro rötter till ekvationen 



o o *> 



X- y- z- „ 



X — a X — h X — c 



vara reela samt dessutom uppfylla vilkoret 



a<Xi<6<Ä2<f, (20,) 



livaraf åter följer, att man måste hafva 



KiXs «)<0, a = l, 2); 



och alltså måste man äfven, enär man mellan a, i, c faststält stor- 

 leksordningen (20), antaga ä;t>0,') och sålunda också a~>X^X^ . 



') Anm. Man kan alltid bestämma den nrbiträra konstanten /*2 på sådant 

 sätt, att A;2^0. 



