40 NORDENSKJÖLD, NÅGRA AMMONIAKALISKA KROMRIIODANIDER. 



meddelanden om dessa egendomliga föreningar finnas ej i litera- 

 turen, och jag har derför pä uppmaning af professor Cleve 

 företagit en undersökning af desamma, för hvars resultat jag 

 här vill redogöra. 



Vid mina första försök gick jag så till väga, att jag om- 

 kristalliserade den enligt Reineckes föreskrifter erhållna reak- 

 tionsmassan genom att införa den i kokande vatten och låta 

 den utkristallisera derur. Jag erhöll då en massa, som bestod 

 af kristaller af mycket vexlande utseende: reguliära kristaller 

 af olika former, nålar och fjäll af olika slag. Att härur genom 

 orakristalliseringar erhålla en fullt ren produkt tycktes vara 

 nästan omöjligt, och jag upphörde med alla försök härmed, 

 sedan jag funnit att produkterna innehöllo vexlande mängder 

 kalium, ett förhållande som möjligen tycks mig kunna förklara 

 Morlands förlust i analysen om han ej pröfvat på detta ämne. 

 Använder man deremot ammoniumbikromat, erhåller man en 

 förening, som verkligen har den empiriska sammansättning som 

 Reinecke uppgifvit, nemligen Cr N^Hj^C^S^. Vid dess behand- 

 ling med KOH utbytes en NH^-grupp mot kalium; formeln är 

 alltså Cr NgH6C4S4(NH4). Att C och S förekomma som rhodan, 

 är väl temligen säkert, då föreningen vid sönderdelning med al- 

 kalier ger alkalirhodanider och, efter hvad jag funnit, inga spår 

 af svafvelurinämne; formeln är alltså Cr N2Hg(SCN)4NH4. Dä 

 nu formeln är sådan, ligger det redan på förhand nära till hands 

 att antaga, att föreningen är en dubbelförening mellan en am- 

 moniakalisk rhodanid och rhodanammonium. Också har Cleve ^) 

 för föreningen såsom sannolik uppgifvit formeln Cr2 4H3N6CNS + 

 2NH4SCN, en formel som äfven, såsom jag skall visa, ganska 

 nära torde öfverensstämma med den verkliga. 



Att rhodaniden tillhörde de ammoniakaliska föreningarna 

 var nemligen på grund af dess utseende såväl som af samman- 

 sättningen ganska sannolikt, men något närmare stöd i dess 

 bildningssätt finner denna åsigt ej, då dels nästan alla kända 

 ammoniakaliska föreningar äro bildade genom direkt inverkan 



Lärobok i oorganisk kemi (1877) sid. 354. 



