ÜFVERSIGT AK K. VETENSK.-AKAD. FÖRHANDLINGAR 189 2, N:0 1, 41 



af ammoniak, dels reaktionen här är så häftig och sker vid så- 

 liög temperatur, att det ligger nära till hands att antaga möj- 

 ÜL'heten af större omlagringar. Jag har derför försökt fram- 

 ställa rhodaniden på andra sätt, och har också lyckats erhålla 

 den genom att till en ännu smältande blandning af Cr (SCN)^ 

 <)ch NH4SCN sätta conc. ammoniak. Detta bildningssätt sätter 

 det väl utom allt tvifvel att sammansättningen är Cr(NH3).> 

 (SCN),NH,. 



För att äfven bevisa att XH^-gruppen förekommer som 

 XH^SCX, har jag sökt att med olika reaktionsmedel aflägsna 

 df-nna rhodanamraoniummolekyl. Detta har också lyckats mig^ 

 genom att låta vätesuperoxid inverka pa föreningen. Jag har 

 sålunda erhållit en vackert kristalliserande förening Cr(NH3).;, 

 (SCX)3 . 2HoO, som direkt vid behandling med XH^SCX åter- 

 bildar det ursprungliga XH^-saltet. Och sålunda kan det väl 

 anses fullständigt bevisadt, att föreningen är Krornodiamin- 

 r/iodamcl-7'Jiodcmcünmoniiwi och har formeln Cr (NH3)^(SCX)3 . 

 XH^SCX. 



För en sådan förening kan man antaga endera af följande 

 tre strukturformler: 



XH3XH3S(CN)=S(CX)XH4 XH3SCX 



(1) Cr^SCX (2) Cr^XHjSCN 



' sex ^S(CN) =S(CN)NH^ 



XIl3S(CX) = S(CN)NH^ 

 (3) C (— NH3SCX 

 'SCX 



Af dessa tre formler är väl den sista, osynimetriska, den 

 minst sannolika. Att afgöra mellan de båda första är deremot 

 svårare och den enda egenskap, till hvilken man härvid kan 

 taga hänsyn, är föreningens stabilitet mot mineralsyror; det liar 

 ej på något sätt lyckats mig att utbyta någon rhodangrujip mot 

 negativa radikaler. Denna egenskap förklaras endast af formoln 

 (1), som dorför skulle vara den sannolikaste. Men härvid måste 

 man komma ihåg, att ej heller i den ofvaii nämnda föreningen 



