ÖFVERSIGT AF K. VETENSK.-AKAD. FÖRHAXDLIXGAR 189 2, N:0 2. 85 



Oxidationsprodukteii löstes derför i utspädd klorvätesyra, 

 hvarefter zinkbitar iiedlades i vätskan. Reaktionen nnderhjelptes 

 med svag uppvärmning; under densamma märktes en stark lukt 

 af svafvelväte, hvarjemte en tjock hvit olja småningom utföll 

 och samlade sig pä kärlets botten. Efter en timmes förlopp 

 afhäldes zinklösningen, den sega oljan, sorti antogs vara en zink- 

 kloridförening, löstes i alkohol, filtrerades och försattes med kali- 

 lut i öfverskott, så att det i förstone bildade zinkhydratet löste 

 sig. Härvid bortgick amoniak, och en hvit fällning stannade 

 olöst, denna affiltrerades och löstes i alkohol, hvarur den fick 

 kristallisera.' Föreningen smälte vid 147°, gaf med guldklorid 

 en gul grumling, som snart förvandlades till en fällning af guld- 

 glänsande blad och utgjorde således difenylguanidin. Reaktionen 

 hade således försiggått enligt equationen : 



,XHC.H, 



/ 



Ci.Hi.X^S + H.. + 2 H..0 = C = NH + H.vS + CO. + NH3 . 



"^NHCeH., 



Pä grund häraf, att den vid oxidation af fenylsvafvelurin- 

 ämne erhållna oxidationsprodukten vid kokning med konc. klor- 

 vätesyra samt vid behandling med reduktionsmedel ger upphof 

 till difenylguanidin, kan man draga följande slutsatser angående 

 oxidationsproduktens konstitution : 



]:o) r]n af kolatomerna i kärnan måste stå mellan två 

 qväfveatomer, af livilka en eller båda måste vara förenade med 

 en fenylgrupp samt dessutom binda ytterligare en qväfveatoni, 

 som i förra fallet måste binda ytterligare en fenylgrupp och en 

 väteatom eller i det senare vara förenad med en imidgrupp, 

 "1. v. s. oxidationsprodukten måste innehålla endera af följande 

 tva komplexer: 



a) (VH,^^H.C< 



2:o) Vidare måste den andra kolatonxMi i kärnan vara för- 

 enad med den omättade qväfveatomen i «, som binder fenyl- 



CeH, 





^.^:, 



-N- 



eller h) HX 





