ÖFVERSIGT AF K. VETENSK.-AKAD. FÖRHANDLINGAR 1892, N:0 2. 111 



vändande börjar åter assimilationen, och algens syretillgång ökas 

 härigenom så, att till och med syreförrådet i blåsorna röner in- 

 tryck däraf och äter växer till ungefär den storlek, det innehade 

 vid solnedgången föregående kväll. Med solljusets minskning i 

 intensitet under loppet af eftermiddagen, aftager äter assimilationen 

 därhän, att allt genom densamma produceradt syre åtgår till 

 andningen, hvaraf förklaras, att blåsornas syrekvantitet vid 8- 

 tiden på aftonen ej ytterligare ökats, utan är ungefär densamma, 

 som vid middagstiden. 



Äfven en annan omständighet än tidpunkten för insam- 

 lingen tyckes, enligt ofvanstående tabell, utöfva ett visst in- 

 flytande på storleken af den erhållna syreprocenten. Jag åsyftar 

 här väderleken. Det ser nämligen ut, som om blåsorna en mulen 

 dag skulle innehålla mindre syre (se prof 6 och 10), än en dag 

 med klar himmel och solsken (se prof 7, 8 och 9). 



Äfven detta förhållande förefaller helt naturligt, då på 

 grund af den starkare belysningen assimilationen är lifiigare — 

 och således äfven syretillgången rikligare — en klar dag än en 

 mulen. På natten, då ingen assimilation kan ega rum, spelar 

 det naturligtvis härvidlag ingen rol, huruvida himmeln är klar 

 eller mulen. 



Nu uppställer sig till besvarande följande fråga: 

 Hvad intryck röner blåsluftens syreprocent af en minskning 

 i det omgif vande vattnets syrehalt? 



För besvarandet af denna fråga torde efterföljande försök, 

 egentligen utförda med tanke pä algernas andning, ega ett visst 

 intresse.') Deras resultat visa blåsluftens syrehalt, efter det att 

 algerna en viss tid lefvat i mörker i en från den yttre luften 

 afstängd vattenmassa. 



') Hkdvio Lovkn: Näfi;ra rön om Algernas andning. Bihang till K. Svenska 

 Vei.-Akud. Iluudliugar. Band 17. Afd. III. N:o 3. Sid. 5—6. 



