152 SÖDERBAUM, OM TVÄNNE ISOMERA DIOXIMIDOPROPIONSYROR. 



håller den primära dioximidopropionsyran tillbaka i oförändradt 

 tillstånd, utan i stället den därmed isomera sekundära syran, 

 hvilken utan svårighet kunde identifieras genom sin högre smält- 

 punkt och sina afvikande löslighetsförhållanden, äfvensom genom 

 ammoniumsaltets karakteristiska förhållande till utspädd svafvel- 

 syra (se nedan). 



Vid diacetylföreningens behandling med sodalösning eller 

 natronlut erhölls, utom ättiksyra, likaledes den sekundära diox- 

 imidopropionsyran, hvilken isolerades genom den alkaliska lös- 

 ningens öfvermättning med utspädd svafvelsyra och därpå följande 

 utskakning med eter. 



Upphettas diacetylföreningen i profrör med tillhjelp af ett 

 svafvelsyrebad till 130 — 140°, så inträder under förlust af kol- 

 syra (påvisad medels barytvatten) och ättiksyra en särdeles 

 häftig sönderdelning, som fortgår, äfven ifall uppvärmningen 

 afbrytes. Sedan gasutvecklingen fullständigt upphört, återstod 

 en i det allra närmaste färglös, af ättiksyra starkt luktande 

 olja, som torkad i exsickator öfver kali och sedermera utsatt 

 för sträng vinterköld, utan svårighet stelnade till en stråligt 

 kristalliuisk massa. Den på porös lera torkade substansen 

 smälte utan gasutveckling vid 46°. Analysen ledde till den 

 empiriska formeln Qfi^^^O^- 



0,08 8 7 gr. gaf 18,6 kem. kväfgas, mätt vid 14, .-s" och 765 mm. 



Ber. för C^H^NjOj. Funnet. 



NI) 25,00 25,14 %. 



För denna förenings egenskaper och konstitution lemnas längre 

 fram en utförligare redogörelse, enär, såsom vid samma tillfälle 

 skall visas, en fullkomligt identisk produkt äfven uppstår vid 

 direkt inverkan af ättiksyreanhydrid på sekundär dioximido- 

 propionsyra. 



Inverkan af acetylklorid på den primära dioximidopropion- 

 syran lemnade egendomligt nog städse ett otillfredsställande re- 

 sultat på grund af syrans utomordentliga ömtålighet gent emot 



') Om bestämningen af kol och väte se nedan. 



