162 SÖDERBAUM, OM TVÄNNE ISOMERA DIOXIMIDOPROPIONSYROR. 



Då, såsom af en föregående undersökning ^) framgår, anti- 

 dioximidobärnstensyran vid behandling med ättiksyreanhydrid 

 redan i köld glatt sönderfaller i vatten, kolsyra och dicyan, och 

 då dessutom oximer, hvilka innehålla gruppen 



H— C— 



!l 

 HO— N, 



med ättiksyreanhydrid spontant eller i hvarje fall med stor lätt- 

 het afspalta vatten och öfvergå till nitriler,-) så borde man med 

 allt skäl vänta, att äfven antidioximidopropionsyran (I) under 

 liknande försöksvilkor eller åtminstone vid 100' skulle undergå 

 en analog sönderdelning i enlighet med ekvationen: 



HC— C— COOH C— C CO, 



II II =H,0+ III [|| + 



HON NOH ■ N N H^O.^) 



Däremot borde af samma skäl amfidioximen med korresponde- 

 rande läge mellan väte och hydroxyl (II) i första hand under 

 afspaltning af endast en molekyl vatten öfvergå till den redan 

 bekanta cyanoximidoättiksyran : 



HC C . COOH C C . COOH 



I II = H,0 + III II 



HON HON N HON. 



En fortsatt afspaltning äfven af kolsyra vore däremot mindre 

 sannolik redan af det skäl, att den nämda cyanoximidosyran är 

 tämligen beständig gent emot ättiksyreanhydrid.'') 



r motsats härtill borde den andra möjliga amfidioximen 

 med korresponderande läge mellan karboxyl och hydroxyl (Hl) 

 eller dess i första hand bildade acetat jämförelsevis lätt förlora 

 kolsyra och vatten resp. ättiksyi-a: 



HC C . COOH HC C COo 



NOH NOH NOH N H.O, 



') Öfvers. af K. Vet. Akad. Förh. 1891, 497. 



^) Enligt benäget privatmeddelaude frän prof. Hantzsch i Zürich gäller detta 



äfven för alifatiska aldoximer. 

 s) Jfr sid. 153. 

 *) Jfr Ber. d. deutseli. chem. Ges. XXIV, 1234. 



