368 KLFSTRANl), SALICOLOGISKA BIDRAG. 



hos en del arter liar en temligen tydlig nuancering i respektive 

 gult, grått eller rent livitt. 



Jag skall nu lenina heskrifning på de i Jemlandsfjellen 

 tu rekoin mande Salix-arternas bladhårighet (tur så vidt de pläga 

 liatVa någon sådan). Men dessa mina beskrifningar gälla, dä 

 ej annorlunda särskildt anges, endant de fullt utvecklade bladen, 

 således ej unga, outvecklade, ej heller alltför gamla. 



Salix caprea L. 



Håren på bladens undre yta täta, mycket korta, \ — \ mm., 

 oftast omkring \ mm. och jemförelsevis tjocka, ej tydligt glän- 

 sande, + böjda, temligen jemidånga, oregelbundet rigtade åt 

 flera håll. Nerverna ljusare än öfriga delar af ytan, tydligt 

 prominerande, med mera regelbundet åt samma håll rigtade hår. 

 A bladens öfre yta äro håren oftast mera glesa, spridda eller 

 kunna slutligen (endast hos sydligare former?) alldeles saknas, 

 utom å medelnerven, der man väl nästan alltid kan upptäcka 

 åtminstone spår af hårighet; å denna yta äro de derjeinte ofta 

 mera regelbundet vettande framåt eller framåt ntåt, af \ — 1, 

 sällan ända till 1 millimeters längd, i öfrigt som undre ytans. 



Salix Lapponum L. 



Båda bladytornas hår mycket fina, mjuka, de flesta + böjda 

 och i allmänhet (utom å de gröfre nerverna) oregelbundet rig- 

 tade åt flera håll, täta, bildande en isynnerhet å bladens undre 

 sida tät, hvit beklädnad, oliklånga, I — 1.^ mm. (de längsta å 

 nerverna). På de gul- eller brunaktiga, å undre sidan något 

 prominerande nerverna af l:sta och 2:dra ordningen äro håren i 

 allmänhet mera raka och mera regelbundet rigtade framåt eller 

 framåt utåt, i allmänhet långa (1 — 1^ mm.); å något yngre blad 

 finnas vanligen äfven emellan dessa nerver hår af sådan beskaf- 

 fenhet. Detta gäller företrädesvis om bladets u7idre sida. (På 

 den öfre blifva håren stundom ganska sparsamma). 



