ÖFVERSIGT AF K. VETENSK.-AKAD. FÖRHANDLINGAR 189 2, N:0 8. 3()9 



SiilLv laiiata T^. 



Yngre blad bära. företrädesvis vid de gröfre nerverna på 

 undre sidan och närmare spetsen, långa, 2 — 4 mm., raka, mycket 

 tina, nästan guldgula, mot spetsen rigtade hår, hvilka vid sjelfva 

 spetsen gerna bilda en liten tofs. Dessa hår bortfalla med tiden 

 mer eller mindre fullständigt. De öfriga, mera varaktiga håren 

 (hos fullt utvecklade blad) äro ä båda sidor omkring 1 — 2 mm.' 

 långa (en del stundom kortare), viycket fina, mjuka, en del raka, 

 fiertalet ± höjda och oregelbundet rigtade åt alla liåll, täta och 

 + tydligt sammanfiltade (isynnerhet å öfre sidan), med någon 

 dragning i gult. Nerverna äro ej starkt framträdande, hos fullt 

 utvecklade blad klädda med hår af ungefär samma egenskaper 

 som de å bladytans öfriga delar. 



Salix hastata L. 



Hos den typiska formen äro de fullt utvecklade bladen 

 (nästan) alldeles glatta. Ej så sällan äro de dock på öfre sidan 

 mot basen och stundom äfven på nedre ytans medelnerv för- 

 sedda med + sparsamma här, af ungefär samma beskaffenhet 

 som de permanenta håren hos S. lanata, endast något kortare 

 och utan någon dragning i gult. Kapslarne äro grön- eller brun- 

 aktiga och kanske alltid något gråprickade (?). 



Salix nigricans Sm. 



Nedre bladytans hår medellånga, \ — 1 mm. eller stundom 

 något längre, en del nästan raka, en del ± krökta, teinligen 

 tjocka och sig/va (i jeniförelse med t. ex de hos S. Lapponum), 

 oftast rigtade framåt och något ntåt. På öfre sidan äro de å 

 medelnerven kortare (och kanske något tätare), för öfrigt oftast 

 sparsammare än på undre sidan och mera oregelbundet rigtade 

 åt flera håll. Som bekant är denna art kanske den mest niång- 



