ÖFVERSIGT AF K. VETENSK.-AKAD. FÖRHAXDLTNGAR 189 2, N:0 8. 371 



Salia' glaxica L. 



Nedre bladytans har 1—2 mm. långa (sällan något kortare) 

 och temUgen jeinnlånga, de flesta temligen grofva och styfva 

 (jemför S. Lappoimm), oftast temligen 7-egelbundet rigtade mot 

 spetsen och de flesta raka eller nästan raka. På öfre ytan äro 

 de i allmänhet något finare och mjukare, de flesta af ungefär 

 samma längd som å den nedre, men oftast ej så regelbundet 

 rigtade framåt, en del raka, en del något böjda. Mera sällan 

 har jag på fullt utvecklade blad funnit öfre sidans hår fullt lika 

 grofva och lika regelbundet rigtade mot spetsen som nedre ytans. 

 På båda sidor äro de jemnt fördelade öfver allt och täcka (van- 

 ligen) ej fullkomligt sjelfva bladytorna (jemför S. Lapponum). 

 Hos denna art blifva bladhåren stundom mycket sparsamma, 

 helst på fuktigare platser högt uppe på fjellen. Men de hår, 

 som finnas, hafva ofvan beskrifna egenskaper. 



Salix myrsinitas L. 



Temligen varierande. Undersidans hår oftast sparsamma, 

 af något vexlande längd, ofta 1 — lA mm. och temligen fina och 

 mjuka, stundom kortare, \ — 1 mm., något tjockare och mera 

 styfva, somliga raka, andra + böjda, flertalet rigtade framåt. 

 På öfre ytan ungefär af samma beskaffenhet (af mera oregel- 

 bunden rigtning). Den typiska formen af denna ganska mycket 

 varierande art har glatta eller nästan glatta blad (de fullt ut- 

 vecklade), men ofta träffar man också modifikationer med gles 

 eller stundom ganska tät beklädnad af hår, som hafva ofvan 

 angifna beskaffenhet. 



Salix lierhacca T.. 



Denna art liar icke sällan i yngre stadier, stundom älven 

 såsom fullt utvecklad, en ringa hårighet å bladens undersida. 



