495 



üt'vcrsigt »f Kongl. Vetenskaps-Akadeniieos Förhandlinijar 1892. N:o 10. 



Stockholm. 



Meddelamleii fräu Upsala kemiska lahoratorimi). 



216. Gm några aromatiska isonitrosoketoners förhål- 

 lande till ättiksyreanhydrid och acetylklorid. 



Af H. (jT. SÖDERBAUM. 



[Meddeladt den 14 December 1892 genom P. T. C/,Eve.] 



Fciranledd af en undersökning rörande benzoylfornioximens 

 konfiguration,') har jag för någon tid sedan studerat inverkan 

 af ättiksyreanhydrid och acetylklorid på nyssnämda isonitroso- 

 keton samt därvid funnit, att densamma — tvärtemot hvad 

 man, att döma efter analogien med de flesta i detta hänseende 

 f'irut undersökta aromatiska oxiiuer, haft skäl att vänta — blott 

 gaf ett enda isolerbart acetylderivat. Detta uppstod vid inverkan 

 af acetylklorid, under det att däremot ättiksyreanhydrid redan i 

 köld öfverförde oximen till benzoylcyanid, en reaktion, hvilken 

 väl rätteligen torde böra tolkas sålunda, att den i förstone verk- 

 ligen bildade acetylföreningen spontant sönderfaller i nitril och 

 ättiksvra: 



CßH. . CO . C H 



N 



= C JL . CO . CN + CH, . COOH. 



OCOCH.J 



Om alltså en andra acetylförening öfver hufvud taget existerar, 

 bör den i hvarjo fall vara ytterligt obeständig. 



Hvad nu den stabila, medels acetylklorid framstälda acetyl- 

 föreningen beträffar, sä visade denna, framför allt i sitt förhål- 

 lande till alkaliska reagens, några oväntade och därfih" anmärk- 

 ningsvärda afvikelser från andra hittills närmare studerade 



') Ber. d. deutsch, chnn. Ges. XXIV, 1381; Öfver«. af K. Vet -Akad. Förh. 

 1891, 089. 



