8 



HENRIK PRINTZ 



[1922 



foregaaende, her — likesaa lite som hos andre orobanchaceer — 

 viser nogen specielle bygningsforhold der synes at være egnet til 

 at kunne forhindre en altfor sterk transpiration. Det er neppe tvil 



Fig. 5. Flatesnit av epidermis fra stængelens 

 nedre opsvulmede parti. (^^^/i). 



om at de ovre og yngste deler av planten har en ganske effektiv 

 beskyttelse i den tætte haarbedækning. Disse haar har imidlertid 

 kun en meget begrænset levetid, idet de temmelig hurtig visner og 

 falder av, hvorved planten beroves dette beskyttende dække. Tar 

 man nu med smaa mellemrum tversnit av stængelen i den zone 

 hvor haarene fældes, vil man bemerke at planten opnaar en meget 

 effektiv beskyttelse mot fordampningen derved at epidermiscel- 

 lene efterhvert tørker ut og forkorkes. Denne destruktion er ikke 

 indskrænket til selve epidermislaget alene, men skrider efterhvert 

 indover til ogsaa. at omfatte barkens ytterste cellelag — paa litt 

 ældre deler like indtil 6 — 8 cellelag indover. Paa denne maate omgis 

 planten av et beskyttende korklag, der er dannet ved en frem- 

 adskridende sekundær forkorkning av epidermiscellene og de 

 ytterste cellelag av den indenforliggende bark. Da planten kun har 

 en meget begrænset levetid og ikke vokser yderligere i tykkelse. 



