10 



HENRIK PRINTZ 



[1922 



X^ 



jordiske stængelstykker, en forskjel som ogsaa gjenfindes i bygnin- 

 gen av undersidens epidermis paa de tilsvarende blade. 



Barken, der følger umiddelbart under epideraiis, danner en 

 temmelig mægtig zone med en tykkelse av henimot halvdelen av 

 stængelens radius. (Tab. I, fig. 1). Den bestaar av 20 — 30 lag av 

 temmelig ensartede parenkymatiske celler med relativt tynde væg- 

 ger. Et tversnit viser at de 3'tterste er mindst og av omtrent 

 samme størrelse som epidermiscellene, altsaa 25 — 30 ^ i diameter, 

 men de skiller sig allikevel ut fra epidermis ved sin mere avrundede 

 form, hvorved der dannes talrike større og mindre 3-mangekantede 



intercellularrum. Indover oker barkens 

 celler jevnt i størrelse og naar henimot 

 midten av barken en diameter av 50 — 

 60 f^i, og her findes ogsaa de største og 

 fleste intercellularrum. Henimot kar- 

 strengene avtar igjen barkens celler 

 etterhvert i størrelse, og paa et tversnit 

 vil de vise sig at gaa jevnt over i kar- 

 strengenes væv. Nogen styrkeskede med 

 fortykkede tangentiale vægger, saadan 

 søm det beskrives høs mange andre 

 orobanchaceer, har jeg ikke kunnet 

 paavise hos Phelipaea lanuginosa. 



Et radialt længdesnit av barken 

 (fig. 6) viser at denne dannes av 

 jevnbrede, rektangulære celler, der 

 er 2 — 4, sjelden indtil 6 ganger, 

 længere end brede. Deres længde- 

 vægger er parallele med stængelens 

 længdeakse og har omtrent vinkelrette 

 tværvægger. De danner saaledes for- 

 holdsvis regelmæssige vertikale læng- 

 derækker. I cellevæggene er der talrike 

 ovale eller spalteformige porer, hvis 

 længste akse er stillet omtrent lodret 

 paa cellens længderetning. Barkcellene 

 er i almindelighet meget rike paa stivelse; særlig i den under- 

 jordiske knoldformige del av stængelen kan barken fungere som et 

 virkelig magasineringsvæv. I almindelighet er de inderste bark- 

 celler, nærmest karstrengene, de rikeste. Desuten skal bemerkes at 

 barkens cellevægger temmelig hyppig er impregnert med garvestof- 

 fer, likesom der spredt i barken findes isolerede celler opfyldt med 

 garvestoffer. Derimot har jeg aldrig kunnet paavise kalcium-oxalat. 

 Indenfor barklaget ligger karstrengene ordnet i en kreds 

 og indbyrdes adskilt av marvstraaler. Antallet av karstrenger veks- 

 ler i de forskjellige stængler og ogsaa i de forskjellige deler av en og 



Fig. 6. Længdesnit av epi- 

 dermis og de ytre deler av 

 barken i en ung overjor- 

 disk stængel. (}^^li). 



