Nr. 2] ANAT. BYGNING HOS PHELIPAEA LANUGINOSA 35 



rotter vil den ytterste cellevæg hyppig være saa sterkt fortykket at 

 hele cellens indre rum enten ganske mangler eller kun er synlig som 

 smaa trange spalter, der ofte viser sig at være tæt opfyldt av en 

 brunlig masse, der gir reaktion paa garvestoffer. I denne fortykkede 

 yttervæg vil man som folge av forskjellig lysbrytning i dens for- 

 skjellige lag umiddelbart kunne se en tydelig lagdeling. Utenpaa 

 epidermis er der utviklet en temmelig tyk ensartet kutikula, der 

 paa ældre rotter ofte kan være uregelmæssig opsprukket. 



Forkorkningsprocessen kan ogsaa trænge et stykke ind i de 

 radiale tvervægger mellem de enkelte celler, hvorved disse vægger 

 tiltar i tykkelse, hvilket ogsaa kunde iagttages paa flatesnittet figur 

 26. Ogsaa epidermiscellenes indre væg kan være forkorket, likesom 

 endogsaa et eller flere lag av de indenforliggende barkceller, 



Rotbarken (tab. IV, fig. 21, 22 og 23), der folger umiddel- 

 bart under den enlagede epidermis, bestaar av temmelig store celler, 

 der skiller sig fra stængelens barkceller ved at ha tyndere vægger, 

 ved at være tydeligere kantet og polygonale samt, som en naturlig 

 følge derav, ved omtrent at mangle eller kun ha forholdsvis faa og 

 smaa intercellularrum. I motsætning til forholdene i stængelen, er 

 rotens barkceller betydelig storre end epidermiscellene. Deres 

 diameter omkring 40 jj.; i almindelighet er de litt storre i barkens 

 midtre partier, og gaar inderst jevnt over i centralcylinderen. Bark- 

 cellene forer, foruten rikelig med stivelse, hyppig gulagtige olje- 

 draaper, og er desuten ogsaa meget almindelig opfyldt med garve- 

 stoffer. 



Et længdesnit gjennem en ca. 1 mm. tyk rot viser at barklaget 

 bestaar av 8 — 10 lag av omtrent kvadratiske celler, der ligger i regel- 

 mæssige længderækker. I den indre del henimot centralcylinderen 

 blir cellene etterhvert relativt længere og smalere og gaar jevnt 

 over i centralcylinderens væv. Likesom i stængelens bark og i 

 bladets mesophyll er væggene rikelig forsynt med temmelig store 

 porer. 



Omkring centralcylinderen er det ingen tydelig utdan- 

 net endodermis, hvilket staar i fuld overensstemmelse med de til- 

 svarende forhold i stængelen. Antallet av karstrenger er meget 

 vekslende i centralcylinderen; almindeligst er røttene di- eller 

 triarche. Rotter med 4 karstrenger, eller endnu flere, er forholdsvis 

 sjeldne; derimot har jeg flere ganger iagttat monarche rotter, hvor 

 karrene indtar den ene og blotbasten den anden side av centralcy- 

 linderen. Tab. IV, fig. 21 viser tversnit av en saadan ung rot med 

 monarch bygning. 



De unge rotter der endnu kun bestaar av prokambiale deler, 

 viser forøvrig en meget vekslende og uregelmæssig bygning. De 

 forskjellige hadromstrenger bestaar for det første av et meget 

 vekslende antal kar; i en og samme rot kan den ene hadromstreng 

 beståa av et eneste eller kun faa kar, medens de øvrige kan være 



