6 H. KALDHOL [1922 



Vest for Stavik gård og nordover ligger spredt endel flytt- 

 blokker, som kan opfattes som restene av en gammel endemorene. 

 Synderlig mektig kan denne bre imidlertid ikke ha været, ti som 

 senere skal nermere omtales, finnes bevaret en stor terrasse fra 

 strandflatens dannelsestid på Aasmulens nordvestside. Vistnok 

 ligger denne terrasse særdeles godt beskyttet av Åsmulen; men blev 

 islaget av meget stor mektighet måtte det bre sig helt inn til fjell- 

 foten. Helt utenkelig er jo ikke at skuringsmerkerne og flytblok- 

 kene her kan stamme fra drivis. Men dette er helt utelukket ved 

 Venås. Her er tre rekker morener. Den ytterste er på Venås, hvor 

 den nye gård ligger. Der er en 4 meter hoi steilskrent utgravet i 

 morenematerialie. Denne morene kan vel opfattes å strekke sig øst- 

 over til den såkalte Stolshaugbakke, som med sin topp ligger 37.3 m. 

 over tangranden. I et 4 meter mektig grustak viste der sig å være 

 3 meter morenegrus overst, derunder lagdelt grus og sand. Det 

 aller øverste av morenegruset var sørteret, så det viste sig å være 

 utvasket av havet; men i de dypere lag var neppe nogen skiktning 

 å spore. Så man neppe kan opfatte det som en utskytning under 

 landets stigning. Grensen mellem morene og lagdelt grus og sand 

 ligger 34.2 meter over tangranden. 



Øst for denne morene er en stør flat slette av sand og grus med 

 delvis myr ovenpå. En liten, men tydelig morene raker op her. 



Længere øst er en 3die betydelig større morene søm kalles Rema- 

 bakken, hvis topp er 40.3 meter over tangranden. Denne morene er 

 ca. 1 km. lang og 150 — 200 meter bred. Den raker ikke så svert høit 

 op, men er dog godt markeret. Den er vasket og sørteret i toppen 

 og overgår umerkelig i en bundmørene lenger øst. Ved et besøk 

 som blev gjort høsten 1922 under en utflukt til «Ny jords» felter av 

 landbruksskolens lærere og elever, beså vi et nyt grustak, som 

 «Ny jord» hadde åpnet litt dypere inn i vestkanten av morenen. 

 Det viste sig da, at overst var et litet mektig, skikket lag, derunder 

 K — Vi meter morene. Den hvilte på et litt sandig ler, nærmest et 

 «hvarfvigt» ler, hvor lagb3^gningen viste sig tydelig å være foldet. 

 I leret var der gravet til ca. 2 meters dybde. Den senglaciale Mg. 

 på Skarset ligger 15 meter hoiere enn Remabakken; mens den inter- 

 glaciale Mg. ligger 30 — 35 meter høiere. Det synes klart, at leret 

 her må være eldre enn den senglaciale tid. 



Breen søm har øplagt disse morener ved Venås og Skarset må 

 ha kommet gjennem Herskaret (Herdalen). På begge sider av 

 Rambjøra ligger også morenematerialie. Men fra Venås til havet 

 kan neppe påvises annet enn et gråt føi-vitringsgrus og litt sedi- 

 mentære avleiringer, mest langs elveløpene. Denne strekning synes 

 derfor å ha været isfri i et meget lengere tidsrum enn innenfor, 

 hvis den i det hele nogensinde har været dekket as is, etterat den 

 blev utmeislet av havet under den såkalte Strandflates tid. 



I Hustad eller Hostaddalføret sees flere rester av utvasket møre- 



