Nr. 2] BIDRAG TIL MØRE FYLKES KVARTÆRGEOLOGI 31 



har jeg ikke undersøkt nogen mellemliggende skjellbanke for i 

 Nordfjord. Der er den funnen i skjellbanken på Taklo. 



På Sondnior er den funnet i de kolde lerlag på Suloen, således 

 Nymark, turbininntaket ved Langevågen m. fL st., Norvø: kirkegår- 

 den ved kapellet. Ellingsoen: Hoff. I Romsdalen: Vidåen og kanalen 

 ved Furland, Flate, Hole på Tiltereidet. Av disse ligger sistnevnte 

 lengst inne i fjorden og hoiest over hodet. Nordmor: Tevik ved 

 Aure, Ronningsmelen i Todal (Aure), Gridsvåg, Glosvåg I og H, 

 Hagelinsdammen, Postdalen, Langevasvågen og Damhaug på 

 Smolen, Borgen og Ødegården på Nordlandet (Kristiansund), Skipe- 

 nesbekken på Skardsoen, 20 m. o. h., Romelokken I, 6.4 m. o. t., 

 Visnes ved Kornstadfjorden, Vågosen, Reinsvik (Bekken øst for 

 Reimsvand m. fl. st.). 



Arten er ikke noget sted funnet så sent som i avleiringer fra 

 tapestid eller senere unntaken der har skedd en utskylning av 

 eldre lag. Den er således en karakterform av rang, som hittil har 

 været litet påaktet i våre kvartæravleiringer. Såvidt jeg vet er det 

 kun Nummedal og nærværende forfatter, som har holdt den ut som 

 en egen art. Om det er denne art 05^11 opforer som Cingula castanea 

 fra Kristiansund, tor jeg ikke uttale noget om; men det skulde være 

 underlig, om han skulde ha overseet denne temmelig almindelige 

 art og funnet den gjennemgående sjeldne egte C. cas/cmea, Mull. 

 Forøvrig skulde jeg tro, at arten også må være temmelig almindelig 

 i Trondhjemsfeltet, ialfall i ytre del. 



IV. Landflatens Nivåforandringer. 



Allerede professor W. C. Brøgger antok at landet under ratiden 

 lå i den nuværende hoide og da befant sig under synkning. Men 

 avgjørende beviser for, at landet hadde lagt under atmosfæriliernes 

 påvirkning helt til den nuværende strand, kan dog ikke sies å være 

 sterke. Under mine arbeider på Hustadhalvoen har jeg gjort endel 

 iakttagelser, som utvilsomt støtter Brøggers opfatning. 



På hele strekningen mellem Guleberget i syd og Hustad i nord — 

 og saa langt øst søm til Venås legger en snart merke til, at det 

 meste uorganiske losmaterialie som finnes, er et skarpkantet før- 

 vitringsgrus. Fjellgrunden har på de fleste steder et eiendommelig 

 råttent præg, mot det som er tilfellet, når vi kornmer litt innenfor 

 ovennevnte område. Da havet i sin tid her har skåret inn en 

 mektig flate på 4 — 5 km. bredde — strandflaten — så ligger det i 

 sakens natur, at dette forvitringsfenomen må være av yngre dato; 

 fra et tidsrum, da landet atter var hevet minst til den nuværende 

 hoide. 



Dette bestyrkes ved et nærmere studium av forholdene i den 

 laveste skjellbanke på Rømeløken. Som beskrevet i Bidrag til 

 Romsdals amts kvartærgeologi I, pag. 55—56 har man dypest sand- 



