36 H. KALDHOL [1922 



den være opbygget av temmelig grovt materialie. Terrassen når 

 til en hoide av 75.5 meter ved den bakre kant. Terrasseflatens bredde 

 er 100 — 150 meter og hele terrassens lengde ca. 600 meter. Bølge- 

 slitat på fjellfoten går til 81 meters høide. Bakenfor i fast fjell er 

 utgravet en steilskrent til 50 — 100 m.s hoide. Denne terrasse ligger 

 også omtrent i samme hoide som en havdannet hule op for Hustad, 

 D u e h e 1 1 e r hola, hvis terskel ligger 69.9 meter over tangran- 

 den. Hulens hund 64.2 og bolgeslitet i dagåpningen går op til 75.o 

 meter over tangranden ifolge nivellement av mig. (Også nivelleret 

 av G. Holmsen). 



På Frei nord for Bolgen ligger en strandlinje 76.5 meter over 

 tangranden. Bakenfor er en steilskrent på minst 40 — 50 meters 

 hoide. 



Jutulhulen m. fl, på Finset, Skardsoen ligger 105 meter over 

 tangranden for hundens vedkommende, mens bolgemerker ytterst 

 ute gikk op til 126 meter over tangranden. Dagåpningens hund av 

 nedraste blokke ligger 116 meter over tangranden. 



Da disse huler langs Hustadviken efter min opfatning allesam- 

 men ligger over den senglaciale marine grense, kan der neppe være 

 tvil om, at de tilhører en eldre senkning. Samtlige ligger just slik, 

 at de korresponderer med det øverste av strandflaten, og nettop der 

 hvor den skrånende strandflate avsluttes med en i fast fjell utgravet 

 meget mektig steilskrent. Dette sees med avgjørende tydelighet ved 

 de to huler op for Kjørsviken. Steilskrenten som begrenser strand- 

 flaten fra Kjørsvik og nordover til Horberget på Hustad er av 

 imponerende mektighet. Men også i Stemshesten er der utgravet 

 en mektig steilskrent som ikke noget sted finner sit sidestykke i de 

 små strandlinjer som pleier markere den senglaciale marine grense. 

 Efter å ha studeret forholdene ved Hustadviken er jeg ikke i minste 

 tvil om, at dr. Reusch har rett i, at den mektige strandlinje på 

 Frei, Bremsnes etc. også tilhører strandflaten. Den senglaciale 

 strandlinje der må søkes på et noget lavere punkt. Når man skal 

 forfølge den senglaciale og interglaciale strandlinje inn gjennem 

 fjordene, blir forholdet værre, idet den ringere bølgebevegelse der 

 har sat meget svakere spor, så de øvre terrasser ofte er ganske 

 svakt utviklet. Men jeg er tilbøielig til å tro, at også herinne finnes 

 interglaciale strandlinjer — mulig endog terrasser, hvor forholdene 

 har været av den art, at der ikke senere har kunnet dannes store 

 ismasser. Imidlertid kan jeg ikke med sikkerhet på- 

 stå å ha sett andre interglaciale grusterrasser, 

 enn de søm finnes på Kjørsvik og Sandblåst. 



Men de betydelige strandlinjer som strekker sig inn gjennem de 

 ytre fjordmundinger er temmelig sikkert for en stor del av inter- 

 glacial alder. Ti det må være rimelig, at fjordene innover har 

 været isfrie helt til bunden i interglacialtiden. 



Det er sannsynlig, at endel av de skjellbanker som finnes ytterst 



