6 v. RONANDER [1922 



Rev. tDEOFINIOELDNOL. Indskriften mellem to ringe, 



i midten et litet kors. 



Præget paa en firkantet plate. Hild. nærmest t5'^pe A, 



var. f. 

 No. 95 hører, likesom no. 33, 34, 35, 36, 37 og 65 i dette 

 fund, til de av Hildebrand i ,,Anglosachsiska mynt funna i 

 Sveriges jord", ny uppL, Stockholm 1881, s. 165 saakaldte ,,falsk- 

 mynt" og ,,fantasimynt". 



En falskmyntner vilde imidlertid ganske sikkert kopiere en av 

 de almindeligste gangbare mynter og ikke indlate sig paa at lave 

 ulæsbare indskrifter og præge paa firkantede plater. Selv om ikke 

 mange kunde læse paa den tid, vilde det vist ikke vare mange dage 

 før han dinglet i galgen. Alt tj^der paa at mynterne med vilje 

 er saa markeret for ikke at bli tatt for ekte mynt. Naar 

 man saa hos Hildebrand læser navnene paa de mange hundrede 

 myntmestre som Æthelræd hadde, ligger det nærmere at anta 

 disse mjmter for prøvemynt eller graveringsforsøk av elever. 

 Det bevises med H.s egne ord: «Inskrifterna bestå af raka stre- 

 kar eller af verkliga bokståfver, planløst satta om hvarandra och 

 således fullkomligt betydelselosa. Stundom har en saadan bar- 

 barisk revers blifvit forenad med en akta advers. Fabrikanten 

 har i sådant fall haft tilfalle att begagna en riktig adversstamp, 

 hvoraf man har anledning antaga att forfalskningen skeet i 

 England. Många bland dessa falskm^ait åro tyngre an de akta 

 mjaiten. Atskilliga åro pråglade på plantser af . tyrkantig eller 

 annan form.» 



Ue fleste mjmtgraverere har arbeidet sine prøver nærmest 

 efter Æthelræds typer som de der mest almindelig var i bruk, 

 men nogle med lidt mere fantasi har forsøkt at gjøre sine prøve- 

 typer efter byzantinske mynt, og en har kopierel en kolnsk 

 mynt. Et meget godt bevis paa at disse mynter virkelig repræ- 

 senterer prøvemynt eller graveringsforsøk, er ogsaa den som no. 

 34 i dette fund som falsk beskrevne mynt. Hartmann skriver 

 «at den ene korsvinkel paa reversen sandsynligvis ved en for- 

 skyvning af stemplet viser sig dobbelt.» Var en forskyvning 

 skyld i dobbeltstreken, maatte den samme dobbelthet jo 

 ogsaa mer eller mindre spores i de tre andre korsvinkler. Det 



