Nr. 2] MJØSENS FISKER OG FISKERIER 33 



Mjøsbredden kan man ofte se stim paa stim, hvor man vender 

 sig hen. Paa længere avstand ser disse stimer ut som lokale 

 vindstreif eller lette krusninger av vandflaten. Endnu i en kilo- 

 meters avstand kan man tydelig iagtta en saadan stim, om den 

 er av de større. Fæster man blikket i nogen tid ved den, vil man 

 se den avancere fremover med ganske betydelig fart, oftest like 

 frem i en bestemt retning, en og anden gang gjør den ogsaa en 

 pludselig frontforandring og fortsætter i en ny retning. Under- 

 tiden ser man alle fiskene i stimen som paa kommando pludse- 

 lig forsvinde fra overflaten, sandsynligvis skræmt av en ørret 

 eller anden rovjfisk. 



I sin vandring henover våndets overflate frembyr lagesildstimen 

 et for denne fiskeart meget karakteristisk billede, idet fiskene 

 marsjerer frem paa en linje som et geled soldater. Linjen er 

 dog meget uregelmæssig og gaar ofte over i en bue med den 

 konvexe side fremover eller ogsaa vandrer stimen, hvad meget 

 hyppig er tilfældet, frem i sneplogform. Disse marsjordener maa 

 jeg anta sker av rent praktiske hensyn, idet fiskene under sin 

 jagt paa de smaa kredsdyr, som med den nedgaaende sol er 

 steget op til våndets overflate, selvfølgelig finder det mest for- 

 maalstjenlig at drive en spredt fegtning, ellers vilde de bakefter 

 kommende finde jagtterrænget allerede avjaget av de forangaaende. 

 Saaledes har ialfald jeg tænkt mig forholdet. 



Ror man i en baat tæt hen til en av disse vandrende lage- 

 sildstimer, faar man anledning til at gjøre andre interessante 

 iagttagelser. Først og fremst blir man i høi grad forbauset over 

 den paafaldende hurtighet hvormed disse smaafisker vandrer. 

 Det ser ut som om de altid har et ganske umaadelig hastverk, 

 ulen at denne forcerte marsjhastighet kan sees at være dem til 

 nogen som helst nytte. Allikevel er den vel en slags hensigts- 

 mæssighetsforanstaltning under utøvelsen av jagten paa krebs- 

 dyrene. Ved iagttagelse paa nært hold vil man videre lægge 

 merke til at lagesildene ustanselig stikker hoderne, eller en del av 

 kroppen, op over vandflaten paa en fra alle andre ferskvandsfisker 

 avvikende maate. Saaledes er de meget lette at adskilte fra 

 krøklen, som i gytetiden — men aldrig ellers — ogsaa gaar i store 

 stimer i overflaten. Disses »vaking« sker nemlig efter en langt 

 mere beskeden maalestok, idet deres tilstedeværelse markeres 

 nærmest ved noget som minder om regndryp paa vandflaten. 



Hvis man forsigtig ror sig ind i en stims fremmarsjlinje, og 

 lar baaten bli liggende ganske stille naar stimen kommer, vil man, 

 især om man stiger op paa toften, kunne faa anledning til at 

 iagtta fiskene paa ganske kort hold. I dette tilfælde vil man bli 

 overrasket over hvor meget større stimene i virkeligheten er, end 

 man paa forhaand antar. Ti hvor man tror der vandrer nogen 



3 



