Nr. 2] 



MJØSENS FISKER OG FISKERIER 



121 



stemmer godt m_ed at orreten mider «drægging» (slukfiske) biter 

 bedst paa sluk, som ligner disse fiskearter, hvilke forovrig ogsaa 

 hyppigst anvendes som agn paa orretrevene. I Laagen pleier 

 man, efter hvad der er mig meddelt, oftest at finde smaa orret og 

 harr i de store orreters maver, sjeldnere storre og mindre «fly» 

 (vingede insekter), og ikke sjelden faar man ved Hunnerfossen 

 orreter, som har avrevne kunstige fluer og revkroker i munden. 



Hos de faa sm.aa ørreter (paa 20 — 22 cm.s længde), som jeg 

 bar hat til undersøkelse fra Mjosen, har jeg fundet væsentlig 

 levninger av smaafisk — hos et 22 cm. langt eksemplar saaledes 3 

 krokier av 4 — 5 cm.s længde — , saa den fra elvene nedvandrende 

 fisk vistnok meget snart gaar over til at nære sig væsentlig av 

 smaafisk. Dette synes at stemme vel overens med Mjøsørretens 

 ringe tilboielighet til at ta fluer og gaa paa oter. 



Fig. 57. Mjøsørret f. i Laagen med drivgarn ^Ws 1900 av A Bjørnsgaard. 

 Fiskens længde 91 cm., vegt 9,25 kg. (V? nat. st.) 



Ørretens gytning i Mjosens gyteelver foregaar 

 væsentlig i september — oktober. Gytefiskenes opgang i elvene 

 begynder dog flere steder, særlig i de storre elver meget tidligere, 

 nemlig i juli eller for Laagens vedkommende undertiden allerede i 

 slutningen av juni. Se nærmere herom nedenfor, hvor jeg omta- 

 ler de forskjellige gyteelver hver for sig. 



Laagen. Nordligst i Mjosen er indsjoens vigtigste orretgyteelv, 

 nemlig Laagen, hvis betydning i denne henseende muligens kan 

 sidestilles med alle Mjosens øvrige gyteelvers samlede indsats i* 

 reproduktionens tjeneste. 



I denne elv gaar ørreten regelmæssig ca. 14 km. op til Hunner- 

 fossen og i ringe antal ogsaa forbi denne fos og kan da uten van- 

 skelighet naa helt op til Harpefos i Ringebo ca, 75 km, ovenfor 

 Lillehammer. Ved Hunnerfossen skal ørreten gaa op paa fossens 

 vestre side, hvor der for mange aar siden blev foretat mineringer i 



