Nr. 2] MJØSENS FISKER OG FISKERIER 153 



3-aars-gruppen repræsenterer. For de ovrige rubrildvers vedkom- 

 mende maa videre oplyses at de paa disse anforte eksemplarer er 

 indfanget dels med relativt grovmaskede garn (lagesildgarn) 

 (^Vs — 03), dels med lagesildnot, hvilke fangstredskaper kun formaar 

 at fange fisk enten blot av lagesildstorrelse eller i rent overveiende 

 grad fisk av denne storrelse og derover, idet hovedmængden av 

 mindre fisker slipper gjennem notmaskene. 



Det er altsaa tydelig at den store masse av 

 krokle i Mjosen aldrig overskrider den yngste 

 gytende storrelses gruppes længde: ca. 9 — 13 cm.; 

 men hvorfor en del av bestanden, og det en ganske liten del av 

 denne, regelmæssig opnaar en langt betydeligere størrelse finder 

 jeg vanskelig at gi en helt tilfredsstillende forklaring paa, og noget 

 sidestykke til dette forhold kj ender jeg heller ikke hos nogen anden 

 ferskvandsfisk. Dette er forovrig intet for Mjosen særeget forhold, 

 men det samme synes at være tilfældet ogsaa i mange andre, 

 kanske i alle vore storre kroklesjoer. Det kunde ligge nær at 

 tænke sig at hovedmængden av kroklen døde straks efter forste 

 gangs gytning. Dette kan dog ikke godt være tilfældet, ti nogen 

 masseoptræden av dod krokle i Mjøen, enten blandt de i fri tilstand 

 levende fisker eller blandt de straks efter gytetiden i fiskebronder 

 holdte fangne eksemplarer, har jeg aldrig hort tale om — en storre 

 dødelighet i g3^tetiden skal dog kunne forekomme ved de tyske 

 Østersjokyster^) og ogsaa i nogen svenske indsjoer, hvor der ifølge 

 Ekstrøm"-) skal kunne findes en mæiigde død krøkle »som for- 

 gjæves har søkt at bli rognen kvit» — . Forovrig er krøklen efter 

 min erfaring den fiskesort som hyppigst findes dod i Mjosen; men 

 i alle de tilfælder jeg har paatruffet nogen dod har det været 

 enkeltvis omkringflytende ganske smaa eksemplarer. Dette fæno- 

 men har jeg dog altid sat i forbindelse med fiskens skrøpelige 

 legemsbygning i denne alder, søm gjør den litet motstandsdj^gtig 

 møt alle slags ydre paavirkninger, søm f. eks. under de efterstræ- 

 belser den er utsat for av nær sagt alle andre ferskvandsfisker, ja 

 ogsaa av sin egen art. 



Mere sandsynlig vilde det efter min mening være at tænke sig 

 at kroklen som regel avsluttet sin længdevekst ved ca. 9 — 13 cm.s 

 længde, og at kun ganske faa individer av en eller anden grund 

 fortsatte sin længdevekst utøver denne normale storrelse. Se 

 nærmere herom nedenfor. Like overfør de fleste fiskesorter vilde 

 dette være let at avgjøre ved studiet av aarsringene i fiskenes skjæl. 

 Hos denne art har jeg dog fundet at skjællene ikke gir helt sikre 

 holdepunkter, da deres aarsringer er saa vanskelig at tyde at der 



^) Emil Walter: Einfiihrung in die Fischkunde unserer Binnen- 

 gewasser 1913, s. 23H. 



^) F. A. Smitt: Skandinaviens fis ka r, Stockhohii 1895, s. 873. 



