154 HARTVIG HUITFELDT-KAAS [1916 



er en mulighet for at et saadant i yngre alder pludselig indtræ- 

 dende ophor i længdetilveksten ikke kan paavises. Imidlertid ser 

 det for mig dog nærmest ut som om alle 9 — 13 cm. lange krokier er 

 ungfisker paa 3 aar. og undtagelsesvis 4- og 2-aaringer. 



I mange utenlandske ichtyologiske arbeider ser man den store 

 og den smaa krokle omtalt som forskjellige racer. Efter min 

 mening lar det sig i dette tilfælde — ialfald saadan som forholdene 

 pleier være i vore vand — ikke godt gjore at tale om flere racer 

 av krokle i dette begreps almindelige forstand, da de store og de 

 smaa krokier, såvidt jeg har kunnet bringe i erfaring, gyter paa de 

 samme steder og til de samme tider og i det hele tat stadig færdes 

 sammen, ialfald paa de tider av aaret da deres opholdssted kan 

 kontrolleres. 



En tredje maate at forklare de store krokiers sjeldenhet paa, er 

 at tænke sig at kroklen fra 3-aars alderen av pludselig blir gjen- 

 stand for en sterkere efterstræbelse end tidligere. Herfor er det 

 efter min mening adskillig som taler. Indtil dette tidspunkt synes 

 den nemlig, at domme efter maveindholdet, at fore væsentlig et 

 pelagisk levesæt, mens den senere — eller ialfald efter at ha 

 opnaadd en litt storre længde — opholder sig for en overveiende 

 del ogsaa ved bunden, hvad jeg ogsaa slutter av maveindholdet, 

 hvilket hos de storre individer bestaar hovedsagelig av grovere 

 næring. Tænker man sig nu at kroklen, som med sit halvt gjen- 

 nemsigtige, tyndt skjælklædte legeme maa siges at være en specielt 

 for et pelagisk liv utrustet fiskesort, pludselig taper den store fordel 

 den under kampen for tilværelsen besidder i sin ringe synbarhet 

 derigjennem at den vandrer ind paa fremmede enemerker, som 

 bunden i dette tilfælde maatte regnes for, hvor denne egenskap iklve 

 var til nogen væsentlig nytte, skulde altsaa resultatet bli en pludselig 

 indtrædende sterkere avgang i bestanden paa dette tidspunkt. 



Ogsaa paa en anden maate kunde man vel tænke sig at næ- 

 ringsforholdene over indflydelse paa storrelsesgrupperingen, nem- 

 lig derigjennem at hovedmængden av fisken hele livet igjennem 

 vedblir med sin oprindelige planktonnæring, som det efter min 

 mening ikke vilde være urimelig at anta er utilstrækkelig for en 

 utover et visst stadium fortsat vekstforokelse, specielt efter at 

 fiskene har naadd til det utviklingstrin at der utkræves en meget 

 betydelig del av den optagne næring til reproduktionsproduktenes 

 utvikling, hvilke hos denne fiskeart er relativt meget store. Hertil 

 kommer ogsaa den omstændighel, hvad Nordquist^) allerede 

 tidligere har gjort opmerksom paa, at kroklen gyter hvert aar uten 

 saadanne hvilepauser mellem gyteaarene som er det almindelige 

 hos orreten, laksen og flere andre lakseartede fiskearter, saa at 



^) Ose. NoRDQUiST: Zur Biologe des Stintes. Acta societatis pro 

 fauna et flora Fennica 33, no. 8, s. 10. 



