10 TH. PETERSEN [1916 



i denne periodes yngre avsnit^). I ældre folkevandringstid 

 strækkes efterhaanden disse kamme mere ut, og det tresidede 

 overstykke blir lavere. Fra yngre folkevandringstid og vikingeti- 

 den kjendes denne type saavidt vites ikke^). Det brudstykke 

 av en saadan kam med tresidet overstykke, som foreligger fra 

 Haugshulen, synes som foran nævnt at ha tilhørt et forholdsvis 

 kort eksemplar med ganske høi ryg. Den opad buede avsats er 

 dog, saavidt jeg har kunnet iagttage, et yngre træk, idet de 

 ældre kamme av denne hovedtype i regelen har en horizontal 

 avsats. Jeg tror derfor at dette stykke ikke kan sættes læn- 

 ger ned i tiden end til det 5. aarhundrede og snarest til dette 

 aarhundredes 1. halvdel. Maaske er det dog endnu noget ældre. 

 Til samme tid maa man ogsaa kunne henføre stykket fig. 7, 

 som har tilhørt en forholdsvis kort kam med ganske sterkt buet 

 ryg. Derimot har det som fig. 6 gjengivne brudstykke av en 

 langkam en yngre karakter, og man kunde være i tvil om hvor- 

 vidt dette stykke er samtidig med de øvrige, og ikke snarere 

 skriver sig fra en noget senere tid, hvad der i og for sig vilde 

 være ganske naturlig, da en hule jo godt til forskjellige tider kan 

 ha været benyttet som opholdssted for menneker, hvad man og- 

 saa har eksempler paa. Den kam, hvortil dette brudstykke 

 har hørt, turde saaledes efter sin form og størrelse godt tilhøre 

 yngre folkevandringstid eller vikingetiden, ja den kunde ogsaa 

 være middelaldersk. Paa den anden side vet vi dog at 

 kammene allerede i ældre folkevandringstid kan naa en ganske 

 betydelig længde^), likesom ogsaa de ældre sammensatte kamme 

 ikke sjelden har et med tinderækkens rot jevnbredt overstykke. 

 Det er saaledes ingen avgjørende grund til at henføre denne 

 kam til en yngre tid end de foregaaende to brudstykker, og 

 findestedet taler ogsaa for samme datering. 



Det lille brudstykke fig. 4 har tilhørt en kam av en ganske 

 eiendommelig form, som jeg ikke kjender helt tilsvarende side- 

 stykke til. Man kunde ved første øiekast være fristet til at henføre 

 den til stenalderen, og navnlig er de stive, runde tinder et træk 

 som er karakteristisk for denne periodes kamme. En nærmere 

 betragtning av de kraftige, regelmæssige ar taler dog imot en saa- 



1) Th. I^etersen 1. c. pl. I, fig. 8, 11. Ture J. Arne: Bidrag til 

 Varmlands forhistoria, s. 27 f. (Fornv. 1917). 



^) H. Schetelig: Arl<cologiske tidsbestemmelser av ældre norske 

 runeindskrifter, s. 87, fig. 54 b. H. Schetelig; Et hulelund paa Strønen 

 (Naturen 1917), fig. 4. 



•^) Se saaledes de av H. Schetelig i »Vestlandskc graver« avbildede 

 kambrudstykker fra Alne i Vikebygd, Søndhordland. Denne kam maa 

 ha været likesaa lang, ja maaske længere end langkammen fra Haugs- 

 hulen. — Ogsaa kammen fra Ottarshaugen er forholdsvis lang. Futte- 

 ralets længde oi)gives av dr. Suxe Lixdqvist 1. c. at være 14 cm. 



