ROLF NORDHAGEN 



de ikke er tilstrækkelig methodisk anlagt og utført. Jeg hadde paa 

 forhaand av forskjellige grunde tænkt at anvende Raunkiærs^) for- 

 mationsstatistiske methode; men da jeg kom ut til arbeidsfeltet, viste 

 forholdene sig ofte at være saa broget, saa uavladelig vekslende fra 

 kvadratmeter til næste kvadratmeter, at jeg maatte vise den .3'derstt 

 forsigtighet for ikke at blande sammen de forskjellige associationer. 

 Enkelte av disse dækket ofte bare et rent ubetydelig areal, saa der var 

 ikke engang anledning til at ta en prøveserie. Jeg var derfor henvist til 

 at anvende Hults^) methode, som jo er meget praktisk og letvint, men 

 som dog gir begj^ndere, der ikke er videre erfarne med hensyn til et 

 saadant jugement rent efter øiemaal. indtrykket av at være noget over- 

 fladisk og mindre tilforladelig, selv om den. anvendt av en kritisk og 

 øvet iagttager, kan føre til helt exakte resultater. — Av denne grund 

 vovet jeg ikke at foreta en bestemmelse efter Hults 5-grndige 

 skala over noget større areal (i almindelighet kun 2—3^ — 4 m.^). Hvor 

 associationene dækket større flater anvendte jeg Raunkiærs methode. 

 I almindelighet førte 25 prøver å ^/lo m.- til et brukbart resultat: ja 

 enkelte exceptionelt plantefattige og homogene associationer kunde til 

 og med karakteriseres ganske godt bare ved 10 prøver; forholdet mellem 

 artenes hyppighetsgrad forandret sig nemlig i det store og hele ikke 

 nævneværdig selv om man tok yderligere 10 prøver. 



Imidlertid er jo Hauxkiærs og Hults methodei og disses resul- 

 tater ikke helt kommensurable^'. De forbedringer som Lagerberg*) 

 senere har gjort med den første ved at kombinere den med en bestem- 

 melse av a r e a 1 p r o c e n t e n (l. c. p. 143) efter øiemaal, synes mig 

 at va^re meget værdifulde, og jeg beklager bare at jeg ikke hadde, anled- 

 ning til at benytte denne kombinationsmethode allerede dengang jeg 

 arbeidet paa Froøene. — Jeg har imidlertid forsøkt saa godt jeg har 

 kunnet, at gjøre resultatene sammenlignelige, idet jeg ved associationenes 

 behævnelse har tat mest mulig hensyn til de fysiognomisk dominerende 

 arter. 



Den uavladelige veksel av plantesamfundene som kjendetegner 

 skjærgaarden, bevirker paa den anden side ogsaa at associationsstudiet 

 her maa lægges an paa en litt egen maate. Alting er saa smaatt: lov- 

 mæssigheten aabenbarer sig ofte i rent minutiøse detailler; store linjer 

 og slaaende kontraster i fysiognomiet, som umiddelbart tiltvinger sig 

 ens opmerksomhet og som kan lette arbeidet i væsentlig grad, finder 

 man sjelden. — Man har meget lettere for at se lovmæssighetene. eller 

 gjentagelserne, naar man betragter plantesamfundene fra deres utvik- 

 lingshistoriske side. I skjærgaarden tvinges man uvilkaarlig til 

 at stille associationer og formationer i sammenhæng med hinanden, til 



1) C. Raunki.er: Formationsundersogelse og Formationsstatistik Rot. Tidsskrift 

 Bd. 30. Kjøbh. 1909. 



-) R. Hult: Forsok til analvtisk behandling af vaxtformationerna. Akad. Afhandling 

 Helsingfors 1881. 



2) Cfr. H. Kylin & G. S.^.muelsson:' Några kritiska synpunkter på bestandsanalyser 

 Skogvårdsforeningens tidsskrift. 1916 H. 2— .3. 



■*) T. Lageuberg: Markflorans analys pA objektiv grund. Ibidem. 13. 1915. 



