62 ROLF NORDHAGEN [7 



F. Ranunculus Flammula, lav, G. Manglet næsten ganske. Kun 



/// — IV omkring Carex og Juncus 



Junciis supinus IV vokste faa eks. av: 



— alpinus III Aneura pinguis f. angustior 



Carex Goodenoughii III Bryum ventricosum 



Sparganium minimum II Sphagnum cymbifolium 



Scirpus paluster I 



Galium palustre I 



Associationen dannet en smal gul brem rundt dammen. Fug- 

 tigheten var meget stor; våndet stod allerede et par cm. under 

 overflaten. — Omkring Carex Goodenoughii og Juncus alpinus, 

 særlig den forste, samlet der sig litt efter litt en række moser. De 

 første som indfandt sig var: 



Sphagnum inundatum Scapania irrigua 



Drepanocladus exannuhitus Aneura pinguis. 



Disse klatret i veiret langs Carex-stenglene, og paa denne maate 

 opstod en hel del smaa tue-embryoner. 



Jeg tror sikkert at våndet ogsaa bidrar til at utforme disse 

 videre; ti naar vandstanden er høi, er disse tueanlæg helt omgit 

 av vand, og da dette er i strømning henimot dammens utløp, glir 

 det mellem tuerne. I storm, men ogsaa ellers vil bolgerne bevirke 

 en erosion, saaledes at de smaa kanaler som skiller tuerne ad, blir 

 dypere. 



Tue-embryonene utviklet sig længer inde paa bredden til virke- 

 lige 4) tuer. Nye moser kom til; 

 Sphagnum squarrosum Acrocladium cuspidatum 



— subnitens Calliergon stramineum 



Drepanocladus exannulatus Campylium stellatum 



dannet et svulmende dække, saa tuerne blev yppige at se til. Men 

 eftersom de blev høiere og hævet sig op over grundvandet, blev de 

 tørrere, og dermed skiftet vegetationens præg. Lyngplanterne 

 indfandt sig, og lyng heden var ogsaa her slutassociation. 



Mellem tuerne fandtes en sparsom plantevekst av Juncus cdpi- 

 nus, Ranunculus repens og Flammula, Galium palustre, Pellia 

 epiphylla og Sphagnum cymbifolium; men ofte laa jorden mork 

 og fugtig uten vegetationsdældie. Kreaturenes indflydelse var 

 tydelig at spore; kjørne hadde gaat over myren og traakket nedi 

 alle mellemrummene og sat dype merker efter sig. Tuerne var 

 derved blit endda høiere, op til 0,5 m. — Store deler av denne myr 

 laa paa jevnt skraanende terræng, og det saa ut som om rindende 

 vand (f. eks. i vaartiden) hadde gravet væk jord mellem tuerne; 

 disse var nemlig ofte meget bredere øverst end ved foten, og hadde 

 en slags sop-lignende form. Jeg noterte artene paa 20 av de mere 

 fremskredne tuer: 



