84 ROLF NORDHAGEN 



intens fordampning fra visse ubeskyttede partier av bladplaten. 

 Bernbeck mener at flækkene opstaar derved at bladene av vinden 

 piskes mot hinanden og mot stamm erne, hvorved epidermis pletvis 

 odelægges. Begge 2 har fremkaldt flækdannelse paa blader ad 

 experimenlel vei. — Frodin mener at ingen av disse 2 forklarin- 

 ger er fyldestgjorende, og fæster i likhet med visse franske for- 

 skere, opmerksomheten ved saltet som en faktor der maa taes med 

 i regningen (op. c. p. 28). 



Paa de Betula-hlaåer jeg fandt, var plettene næsten helt og 

 holdent samlet i periferien, nær bladranden; bare paa et par var 

 der brune partier længer inde. Nu, naar blader piskes mot hinan- 

 den eller mot grener og kvister, saa frembyr bladranden flest 

 angrepspunkter (den er ofte fliket, tandet ell. lign., og desuten 

 tyndest og svakest avstivet i mange tilfælder); det ovenfor nævnte 

 forhold kunde derfor muligens tyde paa at Bernbeck har ret. 



VI. Lyngheden. 



Denne er gjentagende ganger omtalt i de foregaaende avsnit, 

 idet den optraatte som climax i de allerfleste associationsserier. Og 

 det er et stort sporsmaal om ikke hovedmængden av ogruppens plan- 

 tesamfund i virkeligheten vil ende i lyngheden som slutsamfund, 

 hvis de faar utvikle sig helt naturlig og upaavirket av al kultur. 



Lyngheden var skjærgaardens dominerende formation. Paa 

 enkelte øer oinet man bare lyng og atter lyng til alle kanter, et 

 saare trivielt og odslig billede. — I sine hovedtræk maa vistnok 

 Frooenes hede sies at være lik den vestlandske, om den end mangler 

 en hel række av dennes typiske arter. 



Den toneangivende plante i lyngheden var Calluna; men dette 

 gjælder dog ikke uten visse indskrænkninger. Hvis man (saaledes 

 som det hændte mig), forst kommer iland paa de mest bebodde 

 oer, maa man nemlig lete efter Calluna, saa sjelden er den. 

 Paa Sauo og Nordo f. eks., er Empetrum og Vacciniiim uliginosum 

 ganske dominerende, selv i utmarken. Dette forhold virket til en 

 begyndelse noget forvirrende, indtil jeg fik oplosning paa gaaden; 

 det var atter menneskene og husdyrene som hadde virket revolu- 

 tionerende. Calluna kaldes derute for «k u - 1 o n g», fordi den 

 ætes av kjorne (og sauene med). Om vinteren og vaaren, naar det 

 er knapt med for, tyr folk til denne nodhjælp og river «long» 

 i sækkevis til husdyrene. Dette foregik vistnok for i tiden i en 

 meget større utstrækning end nu (det samme gjælder anvendelsen 

 av tare). Det er jo let forstaaelig at en slik lyngrivning som 

 har paagaat i menneskealdere, sluttelig maa merkes, i særde- 

 leshet paa saadanne smaa øer. 



