106 ROLF NORDHAGEN [7 



3) R a m a 1 i n a-b æ 1 1 e t, efter den prægtige Ramalina scopulo- 

 rum. — Her er virkningen av sjovandet mindst, og der optrær her 

 en række andre lavarter og desuten adskillige karplanter. 



Senere har Sernander^) viet disse zoner megen opmerksomhet 

 og har indfort en nomenklatur baseret paa mere generelle principer. 

 Maura-bæltet kalder han for «s v a 1 1 - b æ 1 1 e t» og Placodium- 

 bæltet for «s t o r m b æ 1 1 e t», hvis ovre grænse falder der hvor 

 brændingen naar holest op i storm; begge 2 sammenfattes til den 

 «supralittorale regio n». Over denne kommer den 

 «s u p r a m a r i n e region» (med en eventuelt indskutt e p i m a- 

 rin overgangszone), hvori bl. a. Ramalina indgaar; denne region 

 har ingen ovre grænse. 



Paa Frooene var Verrucaria maiira-zonen i «svallbæltet» 

 meget distinkt fremtrædende, særlig paa nogen steile smaa- 

 oer mellem Sauo og Nordø. 



Det samme gjælder «s t o r m b æ 1 1 e t», som var synlig paa lang 

 avstand paa grund av Xanthoria parietina's sterkt gule thallus. 

 Omkring isolerte storre strandblokker dannet denne ofte en over- 

 ordentlig smuk sammenhængende ring. Av andre fremtrædende 

 lavarter i dette hælte vil jeg nævne den prægtige brune Physcia 

 Aquila, og den lille Physcia stellaris var. adscendens; av skorpe- 

 laverne var Lecanora atra meget ioinefaldende. — Planktonorganis- 

 mer, tangrester og andet som bolgerne forer med sig, skylles eller 

 slynges op i dette hælte, hvilket igjen forklarer at saa mange 

 utprægede ni tro file lavarter trives ypperlig her (Sernander 

 1. c. p. 859—60). 



De av strandklippernes lavarter som imidlertid gjorde sig mest 

 bemerket var fiama/ina-artene (R. scopulorum f. cuspidata, og i 

 mindre grad R. subfarinacea). Paa Sauo og Nordo var enkelte berg- 

 vægger saa fuldstændig overgrodd med den forstnævnte at man 

 ikke kunde se hvad underlaget bestod av. Som den hang der i 

 grongule og graalige tj avser, var fjeldsiden ikke ulik en lurvet 

 fell. — Naar Galløe^) hævder at Ramalina er utpræget fotofil, 

 og at dens forekomst er betinget av sterke vinde, saa synes dette 

 ikke at være tilfældet paa Frooene. Den var der meget frodig paa 

 de mot nordost vendende klipper (saaledes f. eks. ved havnen paa 

 Sauo, og i en række av erosionskanalene), som ligger i ly for de 

 sterke sydvestlige vinde og som mottar mindre lys end f. eks. 

 sydeksponerte bergvægger, 



Frødin^) har senere studeret Ramalinas utbredelse paa Kullaberg 

 og er der kommet til det resultat, at dens forekomst avhænger av 



1) Studier ofvcr lafvarnas biologi. I. Nitrofila lafvar. Svensk bot. 

 tidsskrift, 1912, p. 855—870. Foredrai( under den botaniske excursion 

 til vestlandet for deltagerne i naturforskermøtet i Ivristiania, 17. juli 1916. 



2) Warmixg op. cit. p. 11. 



3) Kustkli matets våxtgeografiska betydelse, 1. c. p. 50. 



